ПОСТАНОВА
Іменем України

11 квітня 2018 року 

м. Київ
справа №823/512/16
адміністративне провадження №К/9901/30456/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Кравчука В.М., 
суддів: Коваленко Н.В., Стародуба О.П., 
розглянув у попередньому судовому засіданні справу №823/512/16 за касаційною скаргою Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

І. ПРОЦЕДУРА

1. Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 9038,89 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2015 році та 168,02 грн. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій.
2. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017, в задоволенні позову було відмовлено повністю.
3. 13.02.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Позивача на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 року.
4. У касаційній скарзі Позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2017 відкрито провадження у справі. 13.03.2017 до суду надійшов відзив від Відповідача. 
6. Позивачем заявлено клопотання про повідомлення сторін про день та час слухання справи. Однак відповідно до ч.1 ст. 343 КАС України попередній розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) фактично за рік складає 9 осіб, серед них кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідач вказав 1 особу.
8. Таким чином, позивач виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ст. 19 Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у кількості, визначеній згідно з частиною 1 цієї статті.
9. Вказаний факт підтверджується постановою Придніпровського районного суду м.   Черкаси від 25.04.2016 у справі № 711/3400/16-п. відповідно до якої ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 188-1 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрито. Зазначеною постановою суду встановлено, що ФОП ОСОБА_1 виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ст. 19 Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП України. Зазначена постанова набрала законної сили 06.05.2016.
10.          У постанові Придніпровського районного суду м. Черкаси встановлено, що у вересні 2015 року відбулися кадрові зміни у ФОП ОСОБА_1 шляхом введення додаткових штатних одиниць, в тому числі штатної одиниці для забезпечення зайнятості інваліда. В вересні місяці 2015 року відбувся й добір кадрів, до складу яких увійшов і інвалід. Отже, з урахуванням всіх кадрових змін, загальна чисельність працюючих осіб у ФОП ОСОБА_1 станом на кінець вересня місяця 2015 року становила 14 осіб. Така чисельність штатних працівників зобов'язує роботодавця виконати норматив, встановлений ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме: "якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця" (фіксований норматив). Таким чином, на виконання статей 18, 19 зазначеного Закону ФОП ОСОБА_1 ввів одну штатну одиницю для забезпечення зайнятості інваліда і відповідно працевлаштував одного інваліда ОСОБА_2, якого прийнято на підставі наказу про прийняття на роботу від 03.09.2015 № 13 та укладеного безстрокового трудового договору від 04.09.2015 за основним місцем роботи з неповним робочим тижнем.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          Позивач зазначив, що за результатами проведеної управлінням Держпраці у Черкаській області перевірки додержання відповідачем законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, так як при середньообліковій кількості працюючих - 9 осіб жодне робоче місце інвалідом зайняте не було. Загальна сума адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для інвалідів становить 9038,89 грн., які відповідач повинен був самостійно сплатити до 15 квітня 2016 року. У зв'язку з простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій з 16 квітня 2016 року відповідачеві нарахована пеня в розмірі 168,02 грн.
12.          В письмових запереченнях відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю зазначивши при цьому, що з урахуванням кадрових змін, загальна чисельність у ФОП ОСОБА_1 станом на кінець вересня 2015 становила 14 осіб. Така чисельність штатних працівників зобов'язує роботодавця виконати норматив встановлений частиною 1 статті 19 Закону України "про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Таким чином на виконання статей 18, 19 вказаного Закону України відповідач ввів штатну одиницю для забезпечення зайнятості інваліда і відповідно працевлаштував одного інваліда - ОСОБА_2. Враховуючи викладене відповідач виконав норматив встановлений статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та як з моменту збільшення чисельності штатних працівників у вересні місяці 2015 року з 7 до 14 осіб, створив одне робоче місце для інваліда і ввів його в дію шляхом працевлаштування інваліда за основним місцем роботи, а отже вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення прав інвалідів.
13.          Щодо здійснення перевірки управлінням Держпраці у Черкаській області ФОП ОСОБА_1 та порушення в частині не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, за результатами якої позивачем нараховано оскаржувані адміністративно-господарські санкції, позивач зазначив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 у справі №823/367/16 скасовано припис № 23-01-64/044-034 від 31.03.2016 управління Держпраці у Черкаській області. Окрім того відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2016, у справі № 711/3400/16-п ФОП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році. Вказаними рішеннями досліджено обставини щодо виконання ФОП ОСОБА_1 нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 та встановлено, що відповідач такий норматив виконав.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).
15. Частиною третьою статті 18 Закону № 875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
16. Приймаючи до уваги, що відповідач використовує працю найманих працівників, на нього розповсюджуються вимоги зазначеної статті Закону № 875-XII. Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Частиною другою статті 19 Закону № 875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
17. Згідно частини п'ятої статті 19 Закону № 875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.
18. Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
19. Таким чином обставини, встановлені, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2016 у справі № 711/3400/16-п, яка набрала законної сили 06.05.2016, є обов'язковими при вирішенні справи № 823/512/16 за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені.
20.          Окрім того, суд звертає увагу, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 у справі № 823/367/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року, припис управління Держпраці у Черкаській області № 23-01-64/044-034 від 31.03.2016 (на підставі, якого відповідачу нараховані адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для інвалідів становить 9038,89 грн.) визнано протиправним та скасовано.
21. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22.          У касаційній скарзі позивач не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції і вважає, що висновки судів не відповідають обставинам справи, оскільки норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, встановлюється в розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Відповідач неправильно розрахував середньооблікову чисельність інвалідів за 2015 рік, бо врахував інваліда лише у період, коли чисельність працівників збільшилася до 14 осіб. 
23. У відзиві Відповідач спростовує доводи Позивача, зазначаючи, що відповідно до норм чинного законодавства для роботодавців, в яких працює від 8 до 25 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів встановлюється у кількості 1 робочого місця (фіксована 1 штатна одиниця), а не за схемою розрахунку, яку наводить Позивач.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка.
25. Щодо доводу, наведеного у п. 22, суди попередніх інстанцій зазначили, що обставини, встановлені, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2016 у справі № 711/3400/16-п, яка набрала законної сили 06.05.2016, є обов'язковими при вирішенні справи № 823/512/16 (п.17).
26. У постанові Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2016 у справі № 711/3400/16-п зазначено: «Така позиція узгоджується з вимогами законодавства, тому що законодавець розмежовує норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, визначений ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: для роботодавців у яких працює від 25 осіб, норматив робочих місць для зайнятості інвалідів обчислюється шляхом множення показника середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік на 4 %; для роботодавців, в яких працює від 8 до 25 осіб, встановлюється фіксована 1 штатна одиниця. Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що ФОП ОСОБА_1 виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті., тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 188-1 КУпАП України».
27.  Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
28. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
29. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
30. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
31. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.
32.          Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
33. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 залишити без задоволення.
2. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017 у справі №823/512/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб