ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2018 року 
Київ
справа №806/5369/15
касаційне провадження №К/9901/36424/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 (головуючий суддя - Майор Г.І., судді: Бучик А.Ю., Шевчук С.М.) у справі № 806/5369/15 за позовом Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення 2433,16 грн. податкового боргу,
В С Т А Н О В И В:
Лугинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 2433,16грн.
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 26.04.2016 позов задовольнив у повному обсязі. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг у сумі 2433,16грн., який виник у зв'язку з несплатою податкового зобов'язання з земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 26.06.2015 №1258/-17.
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14.02.2017 закрив апеляційне провадження у справі.
ОСОБА_1 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, статтей 6, 7, 9, 11, 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції). 
Зокрема, зазначає, що укладеним договором про надання правової допомоги відповідач не уповноважувала адвоката ОСОБА_2 правом відмови від апеляційної скарги у справі №806/5369/15. Крім того, наголошує на необхідності врахування при вирішенні цієї справи факту набрання законної сили постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 (повний текст складено 06.12.2016), у справі №806/996/16, якою скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 №1258/-17, стягнення за яким є предметом позову у цій справі. На думку відповідача, вказані обставини є підставою вважати, що надіслана представником відповідача адвокатом ОСОБА_2 заява, яку суд апеляційної інстанції розцінив як відмову від апеляційної скарги, суперечить інтересам та порушує права відповідача.
Позивач процесуальним правом надати заперечення на касаційну скаргу не скористався.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції керувався тим, що до суду від представника відповідача адвоката ОСОБА_2 16.12.2016 та 13.02.2017 надійшли заяви про відмову від апеляційної скарги. 
Згідно з частиною четвертою статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується судом апеляційної інстанції, що розглядає справу, в судовому засіданні за участі сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Про прийняття відмови від скарги та закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження суд постановляє ухвалу. Повторне апеляційне оскарження рішення, ухвали суду першої інстанції з тих самих підстав не допускається.
Враховуючи викладене, відмова особи, яка подала апеляційну скаргу, від такої скарги є винятковим способом врегулювання спору до закінчення апеляційного розгляду, який у разі прийняття судом такої відмови має наслідком закриття апеляційного провадження у справі та позбавляє особу права на повторне апеляційне оскарження судового рішення з тих самих підстав.
При цьому, відмова від апеляційної скарги не є безумовним правом особи, яка подала апеляційну скаргу. За змістом вищезазначеної норми суд може не прийняти відмову особи від апеляційної скарги та продовжити апеляційний розгляд справи.
Враховуючи правове обмеження особи, яка відмовилася від поданої апеляційної скарги, що призвело до закриття апеляційного провадження, на повторне апеляційне оскарження судового рішення з тих самих підстав, суд при вирішенні питання про прийняття відмови від апеляційної скарги повинен перевірити, чи відповідає заявлене у клопотанні волевиявлення особи щодо відмови від апеляційної скарги усвідомленню усіх процесуальних наслідків такої дії, що може виражатися, наприклад, в посиланні на норму закону, яка регулює порядок відмови від апеляційної скарги.
В матеріалах справи містяться отримані судом апеляційної інстанції від представника відповідача адвоката ОСОБА_2:
заява від 15.12.2016, в якій зазначено «в зв'язку з тим, що наша сторона відмовляється від розгляду апеляційної скарги, то прошу суд повернути її апелянту» (а.с. 145);
заява від 25.01.2017, в якій зазначено «прошу розглядати справу у нашу відсутність, повернувши її апелянту» (а.с. 156);
заява від 13.02.2017, в якій зазначено «У відповідності до ч. 2 ст. 193 КАСУ наша сторона відкликає апеляційну скаргу. Судове засідання прошу проводити без нашої участі» (а.с. 179).
Вказані заяви не містять вимог про відмову від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження у справі, а також посилань на положення частини четвертої статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції), якою встановлено порядок врегулювання спору шляхом відмови від апеляційної скарги. 
Частина друга статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції), на яку посилається представник відповідача у заяві від 13.02.2017, регулює порядок відкликання апеляційної скарги до початку розгляду справи, у зв'язку з чим суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги.
Крім того, Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції) не передбачає наслідком розгляду клопотання про відмову від участі у розгляді справи вчинення судом апеляційної інстанції процесуальної дії з повернення апеляційної скарги.
Стаття 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції) встановлює принцип диспозитивності, за яким кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом учасника справи.
Некоректне формулювання заявлених до суду вимог слід розглядати як неточність, яка підлягає з'ясуванню, та не може бути підставою для трактування судом таких вимог у розумінні норми права, яка є схожою за словесною конструкцією.
Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції щодо порушення представником відповідача питання про відмову від апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв'язку з чим підстави для закриття апеляційного провадження у справі у відповідності до вимог частини четвертої статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції) відсутні.
Щодо посилань відповідача в касаційній скарзі на те, що вона не уповноважувала свого представника заявляти клопотання про відмову від апеляційної скарги, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції) сторона в адміністративній справі може брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника.
Зі змісту положень частини п'ятої статті 58 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції), абзацу 1 частини першої статті 26, частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI повноваження адвоката в адміністративному процесі як представника можуть посвідчуватися договором про надання правової допомоги, до якого застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до частини першої статті 238 Цивільного кодексу України представник уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
Враховуючи викладене, адвокат здійснює представництво сторони в адміністративному процесі, зокрема на підставі договору про надання правової допомоги, в межах повноважень, наданих йому клієнтом, з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.
Таким чином, сторона у справі, яка уповноважує договором про надання правової допомоги адвоката на представництво в адміністративному процесі вправі передбачити у такому договорі певні обмеження щодо вчинення представником процесуальних дій, в тому числі щодо відмови від апеляційної скарги.
Судом з'ясовано, що представництво позивача у адміністративній справі №806/5369/15 у суді першої та апеляційної інстанцій здійснював адвокат ОСОБА_2 (свідоцтво від 11.08.2011 №587) на підставі угоди про надання правової допомоги від 17.02.2016 (а.с. 55-56), зі змісту якої представник має право використовувати всі надані йому процесуальним законом права та засоби захисту з метою з'ясування обставин справи і надання правової допомоги. Така угода, крім випадків дострокового припинення, діє протягом всього адміністративного процесу доти, доки не будуть вичерпані всі надані національним законодавством засоби захисту і в справі не буде прийнято остаточного рішення.
Враховуючи те, що угода про надання правової допомоги від 17.02.2016 не містить жодних обмежень щодо вчинення представником відповідача певних процесуальних дій, зокрема заборони відмовлятися від апеляційної скарги у справі №806/5369/15, а у касаційній скарзі відповідач наголошує на тому, що не уповноважував адвоката на звернення до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відмову від апеляційної скарги, сторонам угоди слід керуватися положеннями статтей 651-654 Цивільного кодексу України щодо зміни або розірвання договору.
Суд при вирішенні питання про наявність у представника сторони у справі повноважень на вчинення певної процесуальної дії досліджує документ про повноваження такого представника та не надає оцінки якості виконання послуг правової допомоги. 
Відповідно до частини  першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 у справі № 806/5369/15 скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк