П О С Т А Н О В А
Іменем   України

03 квітня 2018 р.                                                                                                  м. Київ
Справа № 740/684/15
Провадження № 51-1369 км 18
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                     ОСОБА_5 ,
захисників                                ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
засудженого                                ОСОБА_9 ,
потерпілої                                     ОСОБА_10 , 
представника потерпілих                 ОСОБА_11 ,
 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2016 року щодо
                                               ОСОБА_9 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ,
 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п.п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за:
- ч. 4 ст. 152 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років;
- п.п.4, 10 ч. 2 ст. 115 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;
- ч. 1 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілих: ОСОБА_13 - 250 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_12 - 200 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_10 - 24 412 грн на відшкодування матеріальних збитків. 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2016 року вирок місцевого суду залишений без змін.
За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин. 
Так, ОСОБА_9 в ніч з 07 на 08 квітня 2014 року, перебуваючи у квартирі ОСОБА_14 за адресою: військове містечко АДРЕСА_2 та маючи намір вступити в статеві зносини з ОСОБА_14 , всупереч її волі, з метою подолання її опору застосував до потерпілої фізичне насильство, спричинивши останній легких тілесних ушкоджень, та зґвалтував її. Під час вчинення насильницького статевого акту та подолання опору потерпілої у ОСОБА_9 виник умисел на вбивство останньої. Реалізуючи цей умисел, через короткий проміжок часу після зґвалтування, ОСОБА_9 , взявши на кухні ніж, наніс ОСОБА_14 17 ударів по тулубу, спричинивши останній легких і тяжких тілесних ушкоджень. Після того як ніж зламався, ОСОБА_9 пішов на кухню та взяв інший, яким завдав потерпілій один удар в груди, спричинивши ОСОБА_14 тяжке тілесне ушкодження, від якого вона померла.
Після вчиненого ОСОБА_9 таємно викрав з квартири ОСОБА_14 належний їй мобільний телефон «Нокіа-С2-06», вартістю 1 029,6 грн, з сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 10 грн, з грошовими коштами на рахунку в сумі 40 грн та картою пам`яті «MicroCD», вартістю 28 грн, заволодівши майном потерпілої на загальну суму 1 107,6 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_9 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, доводів, викладених в апеляційних скаргах, не проаналізував та не дав вичерпної відповіді на них. Зокрема, прокурор і потерпілі у своїх апеляційних скаргах вказували на призначення судом першої інстанції необґрунтовано м`якого покарання, однак апеляційний суд допущену помилку не виправив і не врахував усіх обставин вчинених злочинів, відсутність у ОСОБА_9 щирого каяття та невідшкодування завданих збитків.
У спільній касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_9 судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі засудженого внаслідок м`якості та неправильне вирішення цивільного позову, просять їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги потерпілі мотивують тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, призначив ОСОБА_9 невиправдано м`яке покарання, при цьому не врахував обставин вчинених злочинів, тяжких наслідків і ставлення засудженого до вчиненого. Також вказують на безпідставну відмову у задоволенні позову потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вона є рідною сестрою загиблої й, на їх думку, має право на відшкодування завданих їй збитків.
У спільній касаційній скарзі захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_9 судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять їх скасувати, а провадження - закрити за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення. Свої вимоги захисники мотивують тим, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях і суперечливих показаннях свідків, а матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_9 у інкримінованих йому злочинах. Зазначають, що обвинувальний акт має ряд недоліків, зокрема, нечітко викладено формулювання обвинувачення, проте суд першої інстанції в порушення вимог ст. 314 КПК України не повернув його прокурору. Вказують на те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, в своєму рішенні лише навів перелік доказів, при цьому не надавши їм належної правової оцінки, не спростував викладених у апеляційній скарзі доводів й ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_9 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі засудженого, просить їх скасувати, а провадження - закрити через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 й вичерпання можливості їх отримати. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції прийняв до розгляду обвинувальний акт, у якому неконкретно викладена фабула злочину, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та в подальшому прийняв від прокурора змінене обвинувачення з такими ж порушеннями й без виконання вимог ст.ст. 338, 341 КПК України. Вказує на недопустимість доказів та відсутність причинного зв`язку між зґвалтуванням і вбивством потерпілої. Також захисник зазначає про невідповідність призначеного покарання, оскільки судами не враховано наявність у ОСОБА_9 вад психіки.
Від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 надійшли заперечення, в яких вони просять касаційні скарги захисників залишити без задоволення.
Від захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких вони просять касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду щодо їх підзахисного скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, в решті - залишити без зміни. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав свою скаргу та скаргу потерпілих в частині м`якості призначеного покарання, заперечив проти скарг захисників.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтримали свою скаргу та скаргу захисника ОСОБА_7 в частині закриття провадження й скарги прокурора і потерпілих - в частині скасування судових рішень.
Захисник ОСОБА_7 підтримав свою скаргу, скарги прокурора та потерпілих - в частині скасування судових рішень.
Потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілих підтримали подану спільну скаргу потерпілих та скаргу прокурора, заперечили проти скарг захисників.  
Засуджений заперечив проти скарги прокурора та потерпілих і підтримав скарги захисників.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання захисники, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – із точки зору достатності та взаємозв`язку. 
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п.п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви. 
Той факт, що засуджений ОСОБА_9 вчинив зґвалтування ОСОБА_14 , що спричинило особливо тяжкі наслідки, вбивство, поєднане із ґвалтуванням, а також таємно викрав майно потерпілої, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновках експертиз, речовими доказами.
На думку Суду, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, п.п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиціям норм кримінального закону, якими встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії.
Вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість. 
З огляду на викладене, доводи касаційних скарг захисників про те, що судом необґрунтовано визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, Суд уважає безпідставними. 
Крім того, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, який розв`язано з дотриманням вимог ч. 1 ст. 129 КПК України та з урахуванням положень ст. 1168 ЦК України.
На думку Суду, розмір відшкодування завданих збитків кожному з потерпілих судом визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням завданих їм фізичних і моральних страждань та конкретних обставин провадження.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості та особливо тяжких, від яких настали наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_14 , думку потерпілих про призначення суворого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також дані про особу засудженого, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. 
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 – 67 КК України. 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в ній дані ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційних скаргах.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, про які зазначалось у касаційних скаргах, зокрема, щодо невідповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.
            Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3