Постанова
Іменем України
 
06 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 757/30721/14-ц
провадження № 61-2504св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач)  
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представник позивачів - ОСОБА_4, 
відповідач - Держава України в особі Державної казначейської служби України,   
 
розглянув  в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду м. Києва від           28 березня 2016 року в складі судді Литвинової І. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року в складі суддів: Котули Л. Г.,     Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У жовтні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені яких діє ОСОБА_4, звернулись до суду з позовом до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої владою, чиновниками, судовою владою, Державою Україна.  
 
Позов обґрунтовано тим, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, на користь позивачів присуджено майнові та грошові права, але позивачі не можуть отримати присуджені на їх користь грошові суми, що свідчить про бездіяльність та незаконність рішень, дій чиновників, державних виконавчих органів, судової влади.
 
Посилаючись на те, що ухвалені на користь позивачів судові рішення не виконані на час звернення до суду за захистом своїх прав, у зв'язку із чим позивачі отримали значну моральну шкоду та фізичні страждання від такого відношення державних органів виконавчої влади, зокрема, погіршився їх стан здоров'я, вони є інвалідами 1, 2 групи, що призвело до певних змін у їх житті, оскільки їм надавалась не належна соціальна допомога, що гарантована Законом України «Про соціальний захист потерпілих від аварії на ЧАЕС», а тому за принципом виваженості, розумності та справедливості, позивачі просили суд стягнути з Держави Україна на користь позивачів компенсацію моральної шкоди по 51 тис. грн кожному, а також матеріальної компенсації у розмірі 52 791 грн. на користь ОСОБА_2 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Держави України, в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої владою, чиновниками, судовою владою відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не надали належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні судових рішень, ухвалених на користь позивачів, не довели наявність шкоди, про яку зазначено у позові, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, у зв'язку із чим відсутні підстави задовольнити позов ОСОБА_1, ОСОБА_2,           ОСОБА_3 
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.   
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. При цьому, судом апеляційної інстанції детально описано та перевірено обставини, на які позивачі посилались як на підставу своїх вимог, однак за наслідком такої перевірки суд дійшов висновку про не доведення позивачами їх позовних вимог, а саме позивачами не зазначено конкретну юридичну або фізичну особу, діями або бездіяльністю яких позивачам завдано моральної та матеріальної шкоди, не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між діяннями заподіювача шкоди та завданням шкоди, не доведено розмір моральної та матеріальної шкоди, про відшкодування якої пред'явлено позов, а також не залучено до розгляду справи відповідну юридичну або фізичну особу, якою, на думку позивачів, їм було завдано шкоди.     
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_4,просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що, на думку скаржників, вони надали докази порушення їх прав внаслідок невиконання Державою Україна ухвалених на їх користь судових рішень, а суди попередніх інстанцій не застосували до вирішення спірних правовідносин положень статей 23, 1166, 1167, 1173, 1174 та частини шостої статті 1176 ЦК України, що є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій.   
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.  12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.     
 
Судами установлено, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі, Управління праці та соціального захисту населення Світловодської райдержадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Світловодської міської ради про визнання бездіяльності суб'єктів владних повноважень, стягнення компенсації соціальних грошових коштів та моральної шкоди залишено без задоволення.
 
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду           від 22 жовтня 2012 року постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2011 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1  за період з 01 січня 1992 року по 27 жовтня 2010 року залишено без розгляду. Позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно до статей 51, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно  до статей 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком у розмірі встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 28 жовтня 2010 року по 01 квітня 2011 року, керуючись визначеним законом розміром мінімальної пенсії за віком, встановленим на час виплати з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період. Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Світловодської районної державної адміністрації щодо невиплати        ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Світловодської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
На підставі вказаного рішення  26 вересня 2013 року, 25 грудня 2013 року,     06 вересня 2013 року ОСОБА_1 було видано виконавчі листи.
 
У відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління у Кіровоградській області на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-а-1458/2011, виданий Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 26 вересня 2013 року.
 
16 жовтня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття   виконавчого провадження із зазначенням строку його виконання до 22 жовтня 2013 року.
 
04 листопада 2013 року в процесі виконання виконавчого провадження до відділу ДВС боржником було надано лист від 25 жовтня 2013 року про часткове виконання рішення суду в частині нарахування пенсії за період з           28 жовтня 2010 року по 01 квітня 2011 року в сумі 573 грн 86 коп. та повідомлено, що здійснити їх виплату неможливо у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування.
 
Таким чином, рішення суду виконано в частині здійснення нарахування коштів згідно рішення, а в частині їх виплати не було виконано, при цьому ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість здійснення виплати нарахованих коштів, у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, державна установа (організація), яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, що є в її розпорядженні та згідно з вимогами статей 21, 23, 25, 30 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа має відповідати за своїми зобов'язаннями лише при наявності відповідних бюджетних призначень, виділених виключно на цілі для погашення певної заборгованості. 
 
Крім того, у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області на виконанні також перебувало виконавче провадження за № 41407089 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-1458/11, 6а/401/35/13 від 25 грудня  2013 Світловодського міськрайоного суду Кіровоградської області про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Світловодської РДА здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат.
 
Постановою державного виконавця від 10 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа, на підставі вимог статей 17, 19, 20, 25, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам для відома та виконання.
 
В ході виконавчого провадження листом від 20 січня 2014 року боржник повідомив про виконання рішення суду в частині нарахування коштів згідно виконавчого документа в сумі 4 245 грн, але боржником також повідомлено про відсутність фінансування, що унеможливлює виплату нарахованих коштів.
 
08 листопада 2013 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом стягнення з боржника на користь стягувача нарахованих, але невиплачених коштів в сумі 573 грн 86 коп., з метою подальшого виконання даного рішення органами державного казначейства відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 263 КАС України та у зв'язку з цим зупинено виконавче провадження.
 
27 січня 2014 року державним виконавцем направлено до суду подання про зміну способу і порядку виконання даного рішення, шляхом стягнення з боржника на користь стягувача нарахованих та невиплачених коштів в сумі            4 245 грн для подальшого виконання рішення суду органами державного казначейства. У зв'язку з подачею до суду подання виконавче провадження було зупинено до розгляду питання по суті.
 
Судами зазначено, що відповідно до частини першої статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, що видав виконавчий лист, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
 
Управління праці та соціального захисту населення Світловодської районної державної адміністрації повідомило державного виконавця, що рішення суду виконано в частині нарахування коштів згідно виконавчого документа в сумі 4 245 грн та повідомлено про відсутність фінансування, що унеможливлює виплату нарахованих коштів.
 
За правилами статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу.
 
Ухвалами Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 січня 2014 року, 24 лютого 2014 року у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Борисенка Л. П. про зміну способу і порядку виконання рішень в справі №2-а-1458/11 відмовлено. 
 
Дані про оскарження державним виконавцем зазначених ухвал відсутні.
    
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області Борисенка Л. П. від    26 червня 2014 року ВП № 41407089, виконавчий лист №2-а-1458/11, 6а/401/35/13, виданий 25 грудня 2013 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Світловодської РДА здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно стягувачу роз'яснено порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання в строк до             26 червня 2015 року. Копії даної постанови направлено боржнику та стягувачу разом з оригіналом виконавчого документа.
 
В подальшому  виконавчий лист Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області № 2-а-1458/11 від 26 вересня 2013 року повторно був пред'явлений до примусового виконання і за заявою ОСОБА_1 від       14 жовтня 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Кіровоградській області від 16 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а-1458/11, який виданий Світловодським міськрайонним судом 26 вересня 2013 року про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно до  статей 49, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з розміру встановленого  статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 28 жовтня 2010 року по 01 квітня 2011 року, керуючись визначеним законом розміром мінімальної пенсії за віком, встановленим на час виплати різниці, яка виплачена у цей період. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат за 2010 рік згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи» з урахуванням проведених виплат.
 
27 жовтня 2014 року боржником подано лист від 23 жовтня 2014 року про часткове виконання рішення суду в частині нарахування пенсії за період з 28 жовтня 2010 по 01 квітня 2011 в сумі 573 грн 86 коп. та повідомлено, що здійснити виплату нарахованих коштів не є можливим, оскільки відсутнє відповідне фінансування.
 
Як було встановлено раніше рішення суду виконано лише в частині здійснення нарахування коштів згідно рішення суду, а в частині їх   виплати - не може бути виконано боржником за відсутності фінансування.
 
Як вбачається з поданих виконувачем обов'язків начальника управління ПФУ в м. Світловодськ та Світловодському районі Кіровоградського області доповнень до заперечень,  на підставі постанови про відкриття провадження від 16 жовтня 2013 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Кіровоградській області Борисенко Л. П. про зобов'язання УПФУ в Світловодському районі здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, згідно статей 49, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за  віком, з розміру встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести  відповідні виплати з 28 жовтня 2010 року по 01 квітня 2011 року, керуючись визначеним законом розміром мінімальної пенсії за віком, встановленим на час виплати різниці, яка виплачена у цей період управлінням, проведено відповідний перерахунок в частині нарахування коштів в сумі 573 грн 86 коп., а виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки згідно частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України.
        
Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2011 року у задоволенні адміністративного позову          ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Світловодської міської ради, Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області  в м. Світловодськ про визнання протиправною бездіяльності суб'єктів владних повноважень та стягнення в солідарному порядку з відповідачів невиплаченої йому за минулий час не отриманої соціальної допомоги в сумі 206 530 грн і компенсації моральної шкоди в сумі 17 тис. грн відмовлено.
 
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від    23 липня 2014 року постанову Світловодського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року в справі № 2а-876/11 скасовано. Визнано протиправною бездіяльність відповідачів та зобов'язано здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_7 одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 (п'яти) мінімальних заробітних плат з урахуванням фактично виплачених сум у цей період, та зобов'язано здійснити нарахування та виплатити позивачу щомісячну додаткову пенсію згідно зі статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за 2010 рік з урахуванням фактично виплачених сум у цей період. Позов щодо періоду до 2010 року залишено без розгляду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
15 жовтня 2014 року на виконання вказаної постанови видано два виконавчі листи № 2-а-876/11.
  
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року визнано бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області з питання застосування статей 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист і громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при призначенні та виплаті пенсії ОСОБА_3, як ліквідатору І категорії, інваліду 2-ої групи протиправними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Світловодськ Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 недоплачену пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року по дату винесення рішення суду, тобто до 24 червня 2010 року, з урахуванням положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний період, як інваліду, щодо якого встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою,  ІІ група інвалідності, за статтями 50, 54 того ж Закону. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено та вирішено питання судових витрат.
 
18 серпня 2014 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 видано виконавчий лист № 2-2282/10.
  
Листом Головного управління юстиції у Кіровоградській області УДВС Міністерства юстиції України від 23 січня 2015 року № Кол-993-03.2 з приводу виконання рішень суду на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за наслідками розгляду повідомлено представнику позивачів -          ОСОБА_4, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні також перебував виконавчий лист Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області № 2-а-80 від  08 лютого 2010 року про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області зробити перерахунок призначеної ОСОБА_3 пенсії з 01 січня 2009 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних розмірів державної пенсії за віком та щомісячної додаткової за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % від мінімального розміру державної пенсії за віком, передбачених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосувавши розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», установлений у Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, з нарахуванням інших, передбачених діючим законодавством коефіцієнтів, пільг та доплат, на які позивач має право. А також про зобов'язання відповідача в подальшому, після вступу рішення в законну силу, проводити нарахування ОСОБА_3 державної і додаткової пенсії відповідно до вимог спеціального Закону, застосовуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлений у Законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Однак, у зв'язку із фактичним виконанням даного виконавчого документа, 14 квітня 2010 року державним виконавцем на підставі пункту 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, тому не можливо було надати інформацію щодо проведених виконавчих дій, оскільки відповідно до пунктів 9.9 - 9.13 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби матеріали виконавчого провадження знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 25 лютого 2014 року, у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання.
 
   Одночасно ОСОБА_4 повідомлено, що згідно інформації відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, в результаті перевірки книг обліку виконавчих документів переданих держаним виконавцям даного відділу за 2011-2014 роки та журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження за вказаний період, а також згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що виконавчих документів про нарахування та виплату підвищення пенсії на користь ОСОБА_2 на виконання до зазначеного відділу не надходило. 
 
При цьому, роз'яснено також, що відповідно до статей 12, 82 Закону України «Про виконавче провадження» надано інформацію, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, встановленому законом.
 
Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством. 
 
Відповідно до норм чинного законодавства, державна установа (організація), яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, що є в її розпорядженні та згідно з вимогами статей 21, 23, 25, 30 Бюджетного кодексу України, бюджетна установа має відповідати за своїми зобов'язаннями лише при наявності відповідних бюджетних призначень, виділених виключно на ці цілі для погашення певної заборгованості.
 
Водночас відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
 
Згідно з положеннями абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час винесення постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження) безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
 
На виконання частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України             від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).
 
За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку (тут і далі - у редакції від 30 січня        2013 року № 45) у тексті цього документа термін «боржник» вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.
 
Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
 
Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
 
Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
 
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
   
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення (пункт 2 статті 7 названого Закону).
   
Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
   
Зі змісту резолютивних частин рішень судів, які викладені у виконавчих листах вбачається, що вони носять зобов'язальний характер і не передбачають можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника. У той же час, державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий лист стягувачу в зв'язку з відсутністю коштів у боржника.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачами не надано доказів того, що зазначені дії державного виконавця в установленому законом порядку були оскаржені та постановлено судове рішення щодо правомірності чи неправомірності таких дій державного виконавця та відповідно не перевірено чи є відсутність коштів на рахунку боржника поважною причиною та підставою до невиконання рішення суду, яке набрало законної сили і є обов'язковим до виконання. 
 
За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позову, оскільки позивачі не надали належних та допустимих доказів щодо протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.
 
Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
 
Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому                7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.
 
Разом з цим, вирішуючи спір про відповідальність держави за невиконання судового рішення, підлягає з'ясуванню питання щодо причини невиконання рішення та визначити державний орган, з вини якого порушено одну із основних засад судочинства, передбачену пунктом 9 частини другою статті 129 Конституції України в редакції чинні на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій -  обов'язковість рішень суду.
 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частиною першої статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
 
 Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Вимогами частини шостої статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
 
Аналіз указаних положень чинного законодавства, на які посилаються позивачі як на підставу своїх вимог, дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або неправомірних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або посадовими особами цих органів при здійсненні ними своїх повноважень. 
 
Тобто при вирішенні справи в даній категорії спорів із застосуванням положень указаних позивачами норм матеріального права щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди необхідним є встановлення на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, указаних вище обставин. 
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що позивачами не надано належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, органу або посадової особи Державної виконавчої служби при виконанні судових рішень, ухвалених на користь позивачів, не довели наявність шкоди, про яку зазначено у позові, існування причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені яких діє ОСОБА_4, у зв'язку із їх недоведеністю. 
 
Доводи касаційної скарги щодо надання позивачами доказів порушення їх прав внаслідок невиконання Державою Україна ухвалених на їх користь судових рішень спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів на підтвердження тих обставин, з якими пов'язується можливість застосування у справі положень норм матеріального права про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.
 
Крім того, Держава Україна може брати участь у цивільних відносинах лише через відповідний орган державної влади, який, за умови доведеності позовних вимог, несе відповідальність за встановлені належним чином протиправну поведінку та/або незаконні рішення, дії чи бездіяльність, тощо, шляхом відшкодування такої шкоди від імені Держави України компетентними органами Державного Казначейства. Судами вірно зазначено, що позивачі не вказали, який саме орган державної влади та/або посадова особа такого органу є завдавачем шкоди, про відшкодування якої подано позов у даній справі.    
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не застосували до вирішення спірних правовідносин положень статей 23, 1166, 1167, 1173, 1174 та частини шостої статті 1176 ЦК України не відповідають дійсності, оскільки мотивувальні частини оскаржених судових рішень містять посилання на указані норми матеріального права, їх оцінку та відповідні висновки про неможливість застосування указаних норм до вирішення спірних правовідносин у зв'язку із невиконанням позивачами їх процесуального обов'язку щодо доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та які б давали можливість вирішити спір із застосуванням указаних норм права. 
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів, незгоди із висновками судів попередніх інстанцій та власного тлумачення позивачами характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.  
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в особі представника - ОСОБА_4, залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.  
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      С. Ю. Мартєв
 
                                                                             В. В. Пророк
 
                                                                             І. М. Фаловська 
 
                                                                               С. П. Штелик