ПОСТАНОВА
Іменем України

20 квітня 2018 року 
Київ
справа №820/2006/17
адміністративне провадження №К/9901/34507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шарапи В.М.,
розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області 
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Макаренко Я.М., судді - Мінаєва О.М., Шевцова Н.В.) у справі 
за позовом ОСОБА_3
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, 
про зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ.
Короткий зміст позовних вимог.
1.          16 травня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі - скаржник), в якому просила:
1.1.          зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з 01 січня 2017 року перерахувати та виплачувати судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу 32000 (тридцять дві тисячі) гривень.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскільки вона призначена на посаду судді Московського районного суду м. Харкова до набрання чинності Закону №1402-VIII та не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), то, відповідно, повинна одержувати суддівську винагороду, виходячи зі розрахунку мінімальної заробітної плати на рівні 3200 грн., відповідно до положень частини 1 статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а не із розміру 1600 грн., як здійснює нарахування скаржник. Крім цього, позивач зауважує, що розмір суддівської винагороди встановлюється виключно законом про судоустрій, і не може бути визначений жодним іншим законом, в тому числі і Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIIІ.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
3.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
4.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області при виплаті ОСОБА_3 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу 16000 грн., діяло на підставі, в межах і спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.
5.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. 
5.1.          Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі №820/2006/17 скасовано.
5.2.          Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено.
5.3.          Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з 01 січня 2017 року перерахувати судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 суддівську винагороду виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень та провести виплати суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум. 
6.          Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що посилання скаржника на відсутність бюджетних асигнувань, відсутність додаткових коштів для проведення перерахунку суддівської винагороди з окладом у розрахунку мінімальної заробітної плати та не застосування скаржником вимог п.23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIІІ є необґрунтованими. Крім цього суд зазначив, що з огляду на суперечливість Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII, яким передбачена інша розрахункова величина у розмірі 1600 гривень для визначення посадових окладів працівників,  то такі положення Закону №1774-VIII застосовуватися не можуть для визначення розміру суддівської винагороди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень).
7.          04 серпня 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року.
8.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року. 
9.          В обґрунтування поданої касаційної скарги Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області вказує на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що нарахування та виплата суддівської винагороди позивачу здійснювалося скаржником в межах фонду заробітної плати , затвердженого для Московського районного суду м. Харкова у відповідному кошторисі та виключно в межах бюджетних асигнувань. Відтак Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, при виплаті суддівської винагороди позивачу, діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
10.          Позивачем відзиву на зазначену касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

11.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 серпня 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

12.          15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

13.          На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області передано на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

14.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, касаційне провадження № К/9901/34507/18 (адміністративна справа № 820/2006/17) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Данилевич Н.А., суддів - Бевзенка В.М., Шарапи В.М.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. 

15.          ОСОБА_3 працює на посаді судді Московського районного суду м. Харкова з 15 лютого 2007 року.
16.          ОСОБА_3 не проходила кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ.
17.          З матеріалів справи, зокрема - копії розрахункових листів вбачається, що суддівська винагорода позивачу у період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року нараховувалась виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат у розмірі 1600 грн., визначених згідно п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (у загальному розмірі посадового окладу - 16 000 грн.).
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ. 
18.          Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19.          Частина 2 статті 130 Конституції України: розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
20.          Частина 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII (далі - Закон № 1402-VII): суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами.
21.          Пункт 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII: базовий розмір посадового окладу для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
22.          Пункт 22 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
23.          Пункт 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII: до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).
24.          Частина 3 статті 133 Закону № 2453-VІ: посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
25.          Стаття 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII (далі - Закон №1801-VIII): установити в 2017 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень.
26.          Стаття 7 Закону №1801-VIII: установити в 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 грн.
27.          Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIIІ (далі - Закону №1774-VII): мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
28.          Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
29.          Стаття 3 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР): мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.
30.          Частина 1 статті 8 Закону №108/95-ВР: держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
31.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
32.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

33.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
34.          Аналіз вищенаведених норм Конституції України, Закону №1402-VIII, Закону № 2453-VI із застосуванням Закону №1774-VIII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16 000 гривень. 
35.          Норми Закону №1774-VIII впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.
36.          Суд вважає, що нормами Закону №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Оскільки Законом №1774-VIII не внесено зміни до Закону № 2453-VІ в частині розміру суддівської винагороди, а відтак її число залишилося сталим - 10 мінімальних заробітних плат.
37.          Судом апеляційної інстанції також не взято до уваги те, що з прийняттям Закону №1774-VIII фактично не відбулося зменшення розміру суддівської винагороди, яку отримував позивач до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону № 1801-VІІІ).
38.          З огляду на викладене, Суд вважає, що рішенням суду апеляційної інстанції необґрунтовано задоволено вимоги позивача. Позаяк під час нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, скаржник діяв у відповідності до приписів вищенаведених правових актів, а тому право позивача на передбачений Законом № 2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст. 8 Закону № 1801-VІІІ не порушене, що є підставою для відмови в задоволенні позову.  
39.          Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
40.          Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
41.          Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про протиправність дій скаржника та скасування судового рішення суду першої інстанції.
42.          Керуючись статтями 341, 345, п.4 ч.1.ст.349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
43.          Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області задовольнити.
44.          Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року - скасувати.
45.          Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року - залишити в силі.
46.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Головуючий суддя                                                                                Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В. М. Бевзенко 
В.М. Шарапа