ПОСТАНОВА
Іменем України

04 квітня 2018 року 
Київ
справа №814/1906/15
провадження №К/9901/8701/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М.І.,
суддів: Білоуса О.В.,  Стрелець Т.Г., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 814/1906/15
за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення коштів, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, прийняте 15 вересня 2015 року у складі головуючого судді  Марича Є.В., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, ухвалену складом колегії суддів: головуючого – Шеметенко Л.П., суддів: Запорожана Д.В., Коваля М.П., у справі за позовом    ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) в Миколаївській області, в якому просив:
стягнути з ТУ ДСА в Миколаївській області матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 12  180,00 гривень.
В обґрунтування позову зазначає, що Ленінським районним судом міста Миколаєва було прийнято наказ від 05 травня 2015 року №12/в/г/15 про надання відпустки судді Кирильчуку О.І., яким позивачу надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу (12 180 грн.) та відпустка строком на один календарний день.
Однак, ТУ ДСА повернула без виконання наказ №12 в/г/15 від 05 травня 2015 року, оскільки відсутні правові підстави для його виконання
Вважаючи, що відповідачем протиправно не виконано наказ про надання відпустки судді Кирильчуку О.І. в частині надання матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, звернувсь до суду з метою захисту своїх прав.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року, залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, в позові відмовлено.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів”, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі – КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
У запереченні на касаційну скаргу ТУ ДСА в Миколаївській області просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Витягу з наказу №3 від 30 січня 2015 року  військового комісара Центрально-Миколаївського об`єднаного районного військового комісаріату позивача призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією з 30 січня 2015 року. 
З відпускного листа, виданого військовою частиною НОМЕР_1 , випливає, що позивач перебував у відпустці у період з 04 травня 2015 року по 10 травня 2015 року.
05 травня 2015 року Ленінським районним судом міста Миколаєва було прийнято наказ №12/в/г/15 про надання відпустки судді Кирильчуку О.І., яким позивачу надавалась відпустка тривалістю один календарний день 06 травня 2015 року та надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на час винесення наказу Ленінським районним судом міста Миколаєва про надання відпустки, позивач перебував на військовій службі, у зв`язку з чим виплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі одного окладу за даним наказом є безпідставною.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.
Згідно з абзацом 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається, що з 30 січня 2015 року позивач був звільнений від основної роботи – судді Ленінського районного суду м. Миколаєва із збереженням заробітної плати, у зв`язку з призивом на військову службу під час проведення мобілізації.
Таким чином, на підставі п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка позивача за основною роботою (або частина цієї відпустки) підлягає перенесенню на період, що настане після завершення виконання позивачем державного обов`язку щодо військової служби під час проведення мобілізаційних заходів.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, прийшли до обґрунтованого висновку, що наказ Ленінського районного суду міста Миколаєва про надання відпустки з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення судді ОСОБА_1 за місцем основної роботи під час виконання ним державного обов`язку щодо військової служби не може бути виконаним ТУ ДСА в Миколаївській області.
Верховний Суд зазначені висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                М.  І. Смокович 
Судді                                                                                          О. В. Білоус
                                                                                                                       Т. Г. Стрелець