Постанова
Іменем України
 
19 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 753/18331/15-ц
 
провадження № 61-12097св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді            Коренюк А. М. від 8 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Борисової О. В. від 1 березня 2017 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до              ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.
 
Позовна заява мотивована тим, що 6 серпня 2014 року о 18 год. 20 хв. по вул. Лісовій на території ж/м Бортничі у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та мотоцикла марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням            ОСОБА_6, пасажиром якого була вона, та у результаті якої їй спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді перемолу середньої третини діалізу лівої ключиці зі зміщенням уламків, садна м'яких тканин надпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі                 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                    3 400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Вказувала на те, що після дорожньо-транспортної пригоди вона проходила стаціонарне лікування у лікарні швидкої допомоги впродовж 14 днів, з оперативним втручанням щодо остеосинтезу зламаної ключиці з перенесенням болісних лікувальних та діагностичних процедур впродовж наступного місяця, й дотепер вона має проблеми зі здоров'ям та має перенести щонайменше одну операцію з відновлення зламаної ключиці. Моральну шкоду оцінює в 30 тис. грн.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 на її  користь 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 8 листопада           2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 736 грн 80 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням експертного дослідження. Стягнуто з ОСОБА_5 у дохід держави 487 грн 20 коп. судового збору.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зазначеними протиправними діями ОСОБА_5 позивачу спричинена моральна шкода, розмір якої, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, якій були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, суд визначив у 30 тис. грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 1 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
У березні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір моральної шкоди, не взяли до уваги що він є непрацюючим пенсіонером, має на утриманні онкохвору матір похилого віку та сина студента денної форми навчання, за  навчання якого він сплачує. Крім того, вказував на те, що він подав до суду першої  інстанції заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку із хворобою, однак судом зазначену заяву не було розглянуто, а судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна»).
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові  рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судами установлено, що 6 серпня 2014 року о 18 год. 20 хв. на вул. Лісовій на території ж/м Бортничі у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та мотоцикла марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, пасажиром якого була ОСОБА_4, в результаті якої позивачу спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини у вигляді перемолу середньої третини діалізу лівої ключиці зі зміщенням уламків, садна м'яких тканин надпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи          від 27 серпня 2014 року № 1534 Е (матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за частиною першою статті 268 КК України).
 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 допущено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, підпункту б пункту 10.1, пункту 16.13 Правил дорожнього руху України. 
 
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі                                    200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                   3 400 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
 
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 13 квітня 2016 року № 45-ц, проведеного відділення судово-психіатричних експертиз комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання», ОСОБА_4 за умовами події, що сталася о 18 год. 20 хв. на вул. Лісовій на території ж/м Бортничі у м. Києві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої вона була (пасажир мотоцикла «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2), й отримала тілесні ушкодження, спричинено моральні страждання, тобто заподіяна моральна шкода. Можливий матеріальний еквівалент даної моральної шкоди становить 364,5 мінімальні заробітні плати, розмір яких приймається рівнем розміру мінімальної заробітної плати, прийнятої в Україні на момент ухвалення рішення.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що внаслідок вчинення злочину ОСОБА_5 їй була спричинена моральна шкода, яку обґрунтовувала тим, що вона проходила стаціонарне лікування в лікарні швидкої допомоги упродовж 14 днів, куди була госпіталізована каретою швидкої допомоги відразу після дорожньо-транспортної пригоди, з оперативним втручанням щодо остеосинтезу зламаної ключиці. Дотепер вона має проблеми зі здоров'ям та має перенести щонайменше одне хірургічне втручання з відновлення зламаної ключиці, відчуває біль у пошкодженій ключиці, не може повноцінно працювати пошкодженою рукою та обслуговувати себе. Через постійний біль відчуває постійний дискомфорт, порушення сну, має відчуття тривоги, пригніченості, перебуває у депресивному стані.
 
Відповідно до пункту 1 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
 
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував те, що неправомірними діями ОСОБА_5 позивачу було завдано моральні страждання, пов'язані з отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі          30 тис. грн.
 
При цьому судами правильно зазначено, що розмір заявленого позивачем відшкодування моральної шкоди - 30 тис. грн, є значно меншим від визначеного висновком судово-психіатричної експертизи від 13 квітня         2016 року № 45-ц - 364,5 розмірів мінімальної заробітної плати.   
 
Доводи ОСОБА_5 про те, що суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір моральної шкоди, не взяли до уваги, що він є непрацюючим пенсіонером, має на утриманні онкохвору матір похилого віку та сина студента денної форми навчання, за  навчання якого він сплачує, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані обставини вже були предметом дослідження та судами попередніх інстанцій їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів.
 
Доводи ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції не було розглянуто його заяву про відкладення розгляду справи, спростовуються матеріалами справи.
 
Так, 7 листопада 2016 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою. При цьому ОСОБА_5 не надав доказів на підтвердження вказаних у заяві обставин (а. с. 55).
 
Згідно з журналом судового засідання від 8 листопада 2016 року, судом першої інстанції розглянуто заяву відповідача про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої суд відмовив (а. с. 56).
 
При цьому слід зазначити, що відповідач був присутнім у судових засіданнях 8 грудня 2015 року та 27 січня 2016 року. Також відповідач був присутнім у судовому засіданні під час перегляду рішення суду першої інстанції  судом апеляційної інстанції - 1 березня 2017 року. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи ПАТ «СК «Країна», безпідставні, оскільки апеляційний суд відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства на даній стадії позбавлений можливості залучати третіх осіб до участі у справі.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 1 березня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Білоконь   Є. В. Синельников    С. Ф. Хопта