ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
13.02.2018 | Київ | К/9901/2280/18 159/3389/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2017 (головуючий суддя - Бойчук П.Ю.) 
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2017 (головуючий суддя - Сапіга В.П., судді - Довга О.І., Запотічний І.І.) 
у справі 159/3389/17
за адміністративним позовом ОСОБА_2
до заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка Сергія Вікторовича
про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області Кондратюка Сергія Вікторовича (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 28.08.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно притягнув її до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), оскільки причиною несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) за липень 2017 року стала відсутність бюджетного фінансування Філії «Ковельський автодор» Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» (далі - Філія) з боку центральних органів державної виконавчої влади. За таких обставин, позивач вказала, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2017, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення від 28.08.2017, винесену заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області Кондратюком С.В., про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 2550,00 грн.

В обґрунтування судових рішень зазначено, що позивач, як відповідальна особа, не мала можливості у зв'язку з відсутністю коштів здійснити оплату єдиного внеску та виплату заробітної плати за липень 2017 року, її вина в несвоєчасній сплаті цього внеску не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад даного адміністративного правопорушення. Крім того, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 28.08.2017 прийнята з численними порушеннями норм КУпАП.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VІ) фінансовий стан платника єдиного внеску не впливає на виплату єдиного внеску, і навіть наявність заборгованості по заробітній платі не звільняє платника цього внеску від обов'язку його сплати в строки, визначені цим Законом, у зв'язку з чим позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач своїм правом подати заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (у редакції Закону від 03.10.2017 №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 28.08.2017 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 165-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 2550,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, ОСОБА_2, яка працює головним бухгалтером Філії «Ковельський автодор» ДП «Волинський облавтодор», притягнуто до відповідальності за фактом несплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за липень 2017 року в сумі 46590,25 грн. зі строком сплати 21.08.2017, чим порушено ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VІ.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованим такий висновок  судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У пункті 1 статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2464-VІ базою для нарахування та утримання єдиного внеску є: заробітна плата найманих працівників, оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця; допомога по тимчасовій непрацездатності, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога або компенсації, що виплачуються відповідно до законодавства.

Зі змісту частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ вбачається, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Згідно з абзацом 2 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Судами встановлено, що згідно з пунктами 5.8, 5.11 Положення про оплату праці, затвердженого Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»  і погодженого з профспілковим комітетом, колективним договором, галузевою угодою, Філія здійснює оплату праці своїх працівників і наданням їм трудових і соціальних пільг. Забезпечення діяльності Філії здійснюється начальником за рахунок коштів, переданих Філії Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» як оборотні кошти, отриманих Філією за результатами господарської діяльності.

Як вбачається з довідки Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» кошти для погашення ЄСВ та виплати заробітної плати по Філії за липень 2017 року не надійшли.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що ОСОБА_2, як відповідальна особа Філії, не мала можливості з незалежних від неї причин здійснити оплату єдиного внеску за липень 2017 року, у зв'язку з чим її вина в несвоєчасній сплаті єдиного внеску не доведена, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 165-1 КУпАП.

Доводи позивача про те, що належним відповідачем у даній справі має бути Головне управління ДФС у Волинській області, тому позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову, суд касаційної інстанції вважає безпідставними. Так, постанова про накладення адміністративного стягнення від 28.08.2017 прийнята посадовою особою - заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області, а відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України (у редакції до 15.12.2017), яка кореспондується з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції з 15.12.2017), суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права; у них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правових наслідків є правильними, натомість доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2017 у справі 159/3389/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                         І.Я. Олендер

                                                                                                          Р.Ф. Ханова