ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2018 року 
Київ
справа №397/1142/17(2-а/397/48/17)
адміністративне провадження №К/9901/327/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Поперешніченка Олександра Вікторовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Голиківська сільська рада Олександрівського району Кіровоградської області, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А. від 06 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом (з подальшими уточненнями) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, старшого державного інспектора з контролю за використанням та охороною і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Поперешніченка Олександра Вікторовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Голиківська сільська рада Олександрівського району Кіровоградської області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 17 серпня 2017 року № 221-ДК/0079По/08/01/-17, винесену державним інспектором Поперешніченком О.В., про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за статтею 53-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 17 серпня 2017 року є протиправною, оскільки земельною ділянкою площею 40,1772 га, яка оброблена та засіяна соняшником, позивач користується на підставі договору суборенди від 01 грудня 2011 року, укладеного між ТОВ «Сланці України» та СТОВ «Агрофірма Ясенівська». Крім того, ОСОБА_2 вважає, що в його діях ознак самовільного зайняття земельної ділянки не вбачається, оскільки він постійно сплачував орендну плату. Зазначив, що йому було відомо про рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року, яким розірвано договір оренди, однак продовжував використовувати земельну ділянку, при цьому неодноразово звертався до органів державної влади про надання йому дозволу на оформлення права законного користування земельною ділянкою, але щодо його звернень рішень прийнято не було. З заявами про необхідність припинити використовувати земельну ділянку до нього не зверталися, а тому, для підтримання належного стану земельної ділянки, для подальшого цільового її призначення, продовжував засіювати її соняшником та збирати врожай.
Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову від 17 серпня 2017 року № 221-ДК/0079По/08/01/-17, винесену державним інспектором Поперешніченком О.В., про накладення на директора СТОВ «Агрофірма Ясенівська» ОСОБА_2 адміністративного стягнення за статтею 53-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення Господарського суду Кіровоградської області, тобто після 26 квітня 2016 року, директор СТОВ «Агрофірма Ясенівська» ОСОБА_2 продовжував користуватися земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів, однак суд дійшов до висновку про відсутність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, оскільки був відсутній прямий умисел на самовільне зайняття (використання) земельної ділянки. У зв'язку з цим, суд першої інстанції не погодився з висновком державного інспектора Поперешніченка О.В. про те, що вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_2 використовує самовільно, а тому зробив висновок, що користування даною земельною ділянкою є правомірним.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 грудня 2017 року скасував постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року, апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнив. При винесенні такого рішення Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак складу правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, оскільки позивач фактично використовував земельну ділянку без жодного правовстановлюючого документа, що є підставою вважати таке використання самовільним відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за охороною та використанням земель».
Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, в якій просить скасувати вказане рішення, а постанову Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.
У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки діям позивача та помилково дійшов до висновку про те, що такі дії містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, тобто самовільного зайняття земельної ділянки. 
Від Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вказується на необґрунтованість вимог касаційної скарги та законність рішення суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим дане рішення відповідач просить залишити в силі, а касаційну скаргу відхилити.
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 2008 року між Олександрівською районною державною адміністрацією та ТОВ «Сланці України» було укладено договір оренди землі, а саме: земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва на території Голиківської сільської ради Олександрівського району, Кіровоградської області, площею 40,1772 га, на строк 10 років.
Розпорядженням № 805/р Олександрівська районна державна адміністрація Кіровоградської області надала дозвіл ТОВ «Сланці України» надавати в суборенду земельні ділянки без зміни цільового призначення на території, зокрема, Голиківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.
01 грудня 2011 року між ТОВ «Сланці України» та СТОВ «Агрофірма Ясенівська», в особі директора ОСОБА_2, укладено договір суборенди землі, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 40,1772 га, яка розташована на території Голиківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. 
Відповідно до пунктів 8-10 вказаного договору, його укладено на 1 рік. У випадку, якщо до кінця строку дії договору сторони не розірвали договір в письмовій формі, договір вважається пролонгованим ще на 1 рік. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. Також, даний договір зареєстрований відділом Держкомзему у Олександрівському районі за № 352050004001730 від 18 січня 2012 року.
Наказом № 1-К від 20 лютого 2000 року підтверджується, що ОСОБА_2 є директором СТОВ «Агрофірма Ясенівська».
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року договір оренди № 040837900080 від 11 грудня 2008 року, укладений між Олександрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ТОВ «Сланці України», розірвано.
Таким чином, вищевказаний договір суборенди припинив свою чинність, відповідно до статей 8, 32 Закону України «Про оренду землі».
07 серпня 2017 року старшим державним інспектором з контролю за використання охоронною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Поперешніченком О.В. проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Голиківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, площею 40,1772 га.
За результатами перевірки встановлено, що вказана земельна ділянка використовується СТОВ «Агрофірма Ясенівська» в особі керівника ОСОБА_2
Внаслідок перевірки встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2017 року № 221/ДК/0092П/07/01/-17, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся 17 серпня 2017 року, за результатом якого було винесено постанову № 221-ДК/0092П/07/01/-17 та визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
ОСОБА_2, вважаючи зазначену постанову про адміністративне стягнення незаконною, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року відповідає, а викладені в касаційній скарзі вимоги скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки, зокрема, зазначено, що це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
З аналізу даної правової норми вбачається, що використання земельної ділянки за відсутність правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняттям вказаної земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 листопада 2010 року у справі № 3-27г10.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що документи на право користування земельною ділянкою у ОСОБА_2 на момент проведення перевірки були відсутні, оскільки договір суборенди земельної ділянки припинив свою чинність з набранням законної сили рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26 квітня 2016 року, яким розірвано договір оренди № 040837900080 від 11 грудня 2008 року між Олександрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ТОВ «Сланці України». Подальше використання земельної ділянки здійснювалось без правовстановлюючих документів, тобто самовільно.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 53-1 КУпАП, є правомірною, оскільки винесена з дотримання встановленої процедури, на законних підставах та в межах повноважень державного інспектора з контролю за використанням та охороною і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.
Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що необґрунтованими є посилання ОСОБА_2 на те, що він неодноразово звертався до органів державної влади про надання йому права використовувати земельну ділянку на законних підставах, адже ним не надано жодного доказу того, що до моменту проведення перевірки та прийняття спірної постанови позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із зверненнями щодо надання земельної ділянки 40,1172 га в оренду.
При цьому, доводи скаржника щодо сплати ним орендної плати колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки орендна плата вноситься згідно договору оренди (суборенди) землі, однак, судами попередніх інстанцій встановлено, що такий договір відсутній, а тому позивачем не сплачувалась орендна плата за земельну ділянку площею 40,1772 га.
Доводи скаржника з приводу того, що акт обстеження земельної ділянки складався не на місці знаходження земельної ділянки спростовуються тим, що в акті зазначається про обстеження державним інспектором земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Голикове на території Голиківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначений акт був підписаний позивачем, чим підтверджено зазначенні в акті обстеження відомості.
Таким чином, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на повному та всебічному досліджені обставин справи та оцінці наявних у справі доказів в їх сукупності, що є підставою для залишення постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року без змін, а касаційної скарги ОСОБА_2 без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги його не спростовують.
Керуючись статтями 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                  М.І. Гриців                                                                              
                                                                                                     Н.В. Коваленко