Постанова
Іменем України 
03 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 233/4128/16-к
провадження № 51-2110км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
                                                                     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника – адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від  06 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016050380000761, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Молдови, жителя 
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, 
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК). 

 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до позбавлення волі на строк 5 років. 
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 1640 грн 70 коп. на відшкодування матеріальної та 
6000 грн моральної шкоди.
Вироком установлено, що 27 червня 2016 року близько 20:00 біля Костянтинівського трамвайного управління по вул. Будівельній, 50 у 
м. Костянтинівці між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_9 –  з одного боку і ОСОБА_8 та ОСОБА_10 – з іншого виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 ударив ОСОБА_10 ногою в живіт, внаслідок чого остання впала. З метою вступитися за ОСОБА_10 ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_7 та почав його штовхати руками. У відповідь ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 невстановленим колото-ріжучим предметом одного удару в область грудної клітки зліва, спричинивши потерпілому колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічний гемопневмоторакс, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.    
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник засудженого порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду як такої, що не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не звернув увагу на те, що: у справі не встановлено подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), має місце неповнота судового слідства, а на час інкримінованих ОСОБА_7 дій останній перебував біля свого дому; в основу обвинувачення покладено недопустимі докази, оскільки слідчі дії проведено з порушенням норм кримінального процесуального закону (зокрема пред`явлення особи для впізнання); апеляційний суд не надав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги захисника. Адвокат також стверджує, що під час апеляційного розгляду було порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки його захисники, які брали участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та в суді першої інстанції не були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що позбавило їх можливості бути присутніми в апеляційному суді. Крім того, захисник посилається на те, що  місцевий суд не зарахував у строк відбування покарання строк затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, і просить судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.  
            
Мотиви суду         
 
            Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, переглядаючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходить із встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
У кримінальній справі, в якій заперечується рішення суду апеляційної інстанції, встановлено, що 27 червня 2016 року близько 20:00 біля Костянтинівського трамвайного управління по вул. Будівельній, 50 у м. Костянтинівці ОСОБА_7 під час конфлікту умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, завдавши останньому удару колото-ріжучим предметом в область грудної клітки зліва.
Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 діяння (у тому числі  час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) підтверджуються, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 ,  свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , даними протоколів слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 , пред`явлення особи для впізнання, огляду місця події, висновком експерта, іншими доказами,  яким судовими інстанціями надано належну оцінку.
Доводи захисника у касаційній скарзі про те, що на час інкримінованих ОСОБА_7 дій останній перебував біля свого дому, а отже не міг вчинити інкримінованих злочинних дій, були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і як такі, що не знайшли свого підтвердження, обґрунтовано визнані безпідставними, оскільки спростовуються наведеними доказами.   
Таким чином, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 обґрунтовано  належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.  
Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно, а покарання йому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням ступіню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_7 . Суд не встановив.
Предметом перевірки під час апеляційного розгляду справи були доводи захисника про те, що такі слідчі дії, як пред`явлення особи для впізнання проведені з порушенням норм КПК, а також щодо порушення права ОСОБА_7 на захист, у тому числі під час проведення зазначених слідчих дій. Ці доводи обґрунтовано визнані безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням вимог статей 223, 228 КПК. 
Також, як видно з протоколу затримання, ОСОБА_7 були роз`яснені його процесуальні права, клопотання про призначення захисника він не заявляв. З огляду на положення ст. 52 КПК, участь захисника у цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою. 
Водночас, одразу ж після затримання ОСОБА_7 , йому було призначено захисника у зв`язку із затриманням. Проте, враховуючи вимоги ст. 223 КПК, це не покладає на слідчого обов`язок у даному випадку проводити, зокрема, пред`явлення особи для впізнання за участю захисника. Крім того, ОСОБА_7 , як видно з протоколів зазначених слідчих дій, будь-яких клопотань, зауважень або доповнень не заявляв. В подальшому під час досудового розслідування та в суді першої інстанції захист ОСОБА_7 здійснювали адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . За таких обставин підстав констатувати порушення права ОСОБА_7 на захист, як про це йдеться в касаційній скарзі, немає. 
Апеляційний суд, як видно з ухвали від 06 липня 2017 року, перевіривши правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, надав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника засудженого, та обґрунтовано залишив її без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.
Неприйнятними є доводи захисника і щодо порушення права засудженого на захист під час апеляційного провадження.
Як видно з матеріалів справи, засудженим ОСОБА_7 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу на вирок місцевого суду та був присутнім під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Що стосується захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то з ними було укладено договір про надання правової допомоги ОСОБА_7 лише під час досудового розслідування та в суді першої інстанції (т. 1, а.с. 99; а.с. 37, 38).
З приводу посилання захисника в касаційній скарзі на те, що місцевий суд не зарахував у строк відбування покарання строк затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК, колегія суддів зазначає, що питання не застосування вимог ст. 72 КК судом першої інстанції у апеляційній скарзі адвокатом не ставилося. Відповідно це питання не було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Разом із тим воно може бути вирішено в порядку статей 537, 539 КПК за клопотанням засудженого або захисника місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Таким чином, не вбачаючи підстав для скасування або зміни постановлених у справі судових рішень щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. 
Керуючись п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4  Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від  06 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3