Постанова
Іменем України
 
29 січня 2018 року
м. Київ
 
справа № 345/1891/15-ц
провадження № 61-2121св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач 1 -  ОСОБА_6,
відповідач 2 - приватне підприємство «ВікноЛідер»
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2016 року у складі суддів: Мелінишина Г. П., Беркій О. Ю., Соколовського В. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6, відповідач 1), приватного підприємства «ВікноЛідер» (далі - ПП «ВікноЛідер», відповідач 2) про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної недоліками у придбаному товарі та виконаних робіт. 
Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір № 239 (н), за умовами якого підрядник (відповідач 1) зобов'язався продати замовнику (позивачеві) віконно-дверну продукцію з ПВХ, профіль Salamander, фурнітура ROTO відповідно до комерційної пропозиції та встановити цю продукцію в приміщеннях, зазначених позивачем у будинку за адресою:  с. Мислів Новий Масив Калуського району Івано-Франківської області на загальну суму 33 781 грн. Акт виконаних робіт складено та підписано сторонами 6 листопада 2009 року. Проте наприкінці літа 2014 року стан віконно-дверних виробів, проданих та встановлених ФОП ОСОБА_6 став непридатним для подальшої експлуатації.
 
З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів в подвійному розмірі, що становить 179 756,40 грн станом на квітень 2016 року, майнові збитки, заподіяні внаслідок укладення договору від 24 жовтня 2009 року № 239 (н) на формовому бланку ПП «ВікноЛідер», який підписаний ФОП ОСОБА_6 і в інтересах ПП «ВікноЛідер» із застосуванням обману щодо позивача, внаслідок якого ПП «ВікноЛідер»  виготовило, а ФОП ОСОБА_6 продав позивачеві віконно-дверну продукцію, яка виявилась браком. 
 
Зобов'язати ПП «ВікноЛідер» в місячний строк з дня набуття рішенням суду законної сили, але не раніше двох тижнів з дня виплати відшкодування позивачеві майнових збитків демонтувати та забрати на утилізацію віконно-дверну продукцію з будинку позивача, а у випадку не виплати примусово стягнути з відповідачів 1 515,42 грн на здійснення демонтажу віконно-дверної конструкції.
 
Також просить суд відшкодувати з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 6 тис. грн. 
 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 15 673 грн 19 коп. майнової шкоди, заподіяної недоліками у придбаному товарі, 2 тис. грн завданої моральної шкоди, 2 100 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього 19 773 грн 19 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем частково доведено обставини істотного порушення умов договору зі сторони відповідача ОСОБА_6, зокрема, позивачем протягом гарантійного строку виявлено істотні недоліки товару (віконно-дверної конструкції, яка встановлена на терасі), що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи, і у передбаченому законом порядку є підстави для повернення сплаченої за товар грошової суми. 
 
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про те, що поверненню підлягає лише сума вартості віконно-дверної продукції, яка встановлена на терасі (вікна № 3, № 4, № 5 ), де були виявлені істотні недоліки товару, а також витрати, пов'язані з її демонтажем. При цьому, суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що відповідальність за завдану позивачеві майнову шкоду несе відповідач ОСОБА_6, оскільки позивачем не доведено участі відповідача ПП «ВікноЛідер»  при укладенні будь-яких договорів. 
 
Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 листопада              2016 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення вартості віконно-дверної продукції, яка встановлена на терасі належного позивачеві будинку, та витрат пов'язаних з її демонтажем.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди саме з ОСОБА_6, врахувавши при цьому припинення діяльності ФОП ОСОБА_6 та принцип диспозитивності цивільного процесу. 
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просив ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції не застосовано положення статті 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки у випадку припинення фізичної особи-підприємця (неоголошеного банкрутом) розірвання договору від 24 жовтня 2009 року є неможливим. 
 
Апеляційним судом залишено поза увагою, що заміні підлягає уся віконно-дверна продукція з профілю ПВХ, оскільки при заміні окремих елементів цієї конструкції, решта конструкції буде відрізнятись по кольору, відтінку та  зовнішньому вигляду. 
 
15 грудня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
10 січня 2017 року ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5, у якому просив касаційну скаргу останнього відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на додержання судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржених рішень.
 
17 січня 2017 року ПП «ВікноЛідер» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5, у якому просило касаційну скаргу останнього відхилити, а рішення попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на додержання судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржених рішень.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
10 січня 2018 року вказана справа разом із матеріалами касаційного провадження передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувану ухвалу апеляційного суду постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 жовтня 2009 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір № 239 (н), за умовами якого підрядник (відповідач 1) зобов'язався продати замовнику (позивачеві) віконно-дверну продукцію з ПВХ, профіль Salamander, фурнітура ROTO відповідно до комерційної пропозиції та встановити цю продукцію в приміщеннях, зазначених позивачем у будинку за адресою: с. Мислів Новий Масив Калуського району Івано-Франківської області на загальну суму 33 781 грн.
 
Пунктом 3.1 договору передбачено, що гарантія на профіль встановлюється з дати підписання сторонами акта виконаних робіт і становить 5 років за умови правильної експлуатації виробів замовником.
 
Акт виконаних робіт складений та підписаний сторонами договору 6 листопада 2009 року.
 
Наприкінці літа 2014 року віконно-дверна конструкція у будинку позивача, за адресою: с. Мислів Новий Масив Калуського району Івано-Франківської області прийшла до непридатного до експлуатації стану і позивач 18 вересня 2014 року звернувся до відповідача СПД ОСОБА_6 з претензію щодо усунення недоліків товару, який перебував на той час ще на гарантії.
 
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 023/БТ-16, складеного Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» 20 травня 2016 року, встановлено, що враховуючи види встановлених при обстеженні недоліків, характер їх розташування, а також загальний технічний стан і характеристики металопластикових виробів (вікон і дверей), дані недоліки можна кваліфікувати як такі, що могли утворитися частково внаслідок застосування відповідачем ФОП ОСОБА_6 неякісних матеріалів (профілів ПВХ, елементів фурнітури) та неякісного виконання робіт по їх виготовленню та монтажу в будинку по АДРЕСА_1. Порушення вимог якості вхідних дверей, віконно-дверна продукція не відповідає вимогам пунктів 4.2.3, 4.2.4, 4.2.7, 4.2.22, 4.2.23, 4.2.26, 4.2.31 ДСТУ Б.В.2.6-15-99 «Вікна та двері полівінілхлоридні». Також зазначено, що усунути дані порушення вимог якостей дверей є неможливим, а тому підлягає заміні. Вартість віконно-дверної продукції придбаної відповідно до договору від 24 жовтня 2009 року станом на 01 квітня 2015 року становить 75 770 грн 78 коп. Усереднена вартість демонтажу віконно-дверної конструкції становить 1 515,42 грн.
Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Закон) визначено, що споживач має право на належну якість продукції та обслуговування, а також на відшкодування шкоди (збитків), завданих продукцією неналежної якості, а також майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.
Частиною 3 статті 10 Закону передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;  відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
Відповідно до статті 16 Закону, шкода, завдана майну споживача продукцією неналежної якості, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за кожним потерпілим споживачем незалежно від того, чи перебував він у договірних відносинах з виробником (виконавцем, продавцем). Відповідальність перед споживачем за шкоду, зазначену в частині першій цієї статті, несе сторона, яка її завдала.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
 
У пункті 2 статті 872 ЦК Українивказано, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків.
 
Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення, проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 статті 1 Закону).
 
Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених висновками експертизи, споживач в порядку та у строки, визначені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця, або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. 
 
Згідно зі статтею 3 ЦПК України, в редакції, чинній на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України,  в редакції, чинній на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, в редакції, чинній на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
 
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем протягом встановленого п'ятирічного гарантійного строку виявлено істотні недоліки товару (віконно-дверної конструкції, яка встановлена на терасі), що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи, і у передбаченому законодавством порядку є підстави повернення сплаченої за товар грошової суми.
 
Апеляційним судом враховано, що вартість віконно-дверної конструкції, яка встановлена на терасі (вікна № 3, № 4, № 5), відповідно до комерційної пропозиції, становить разом 15 366,19 грн, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача. Також до стягнення підлягають витрати, пов'язані з демонтажем цієї віконно-дверної продукції, яка згідно з висновком будівельно-технічної експертизи складає 1-2 % від загальної вартості, тобто - 307 грн.
Разом з цим, апеляційним судом перевірено доводи заявника щодо повернення сплаченої грошової суми за весь товар, тобто за всі вікна та двері в будинку позивача, та обґрунтовано зауважено, що вони є безпідставними, оскільки предметом дослідження була тільки віконно-дверна конструкція на терасі, про що зазначено і в поданих позивачем заявах до ПП ОСОБА_6 (а. с. 13, т. 1) та до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області (а. с. 9, т. 1), та доведено, що саме в цій конструкції виявлені істотні недоліки товару. 
Також, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги заявника про повернення вартості віконно-дверної продукції в сумі 82 142 грн 50 коп. станом на 17 червня 2016 року та дійшов висновку про їх безпідставність, оскільки положеннями частини другої статті 8 Закону та частини другої статті 678 ЦК Українивизначено, що позивач має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, а відповідно до пункту 5.1. договору  вартість всієї продукції складала 33 781 грн, а спірна конструкція - 15 366 грн19 коп.
Таким чином, доводи касаційної скарги заявника аналогічного змісту з доводами апеляційної скарги є необґрунтованими.
Наведені у касаційній скарзі позивача доводи щодо незастосування апеляційним судом положень статті 1192 ЦК Україниє безпідставними, адже між сторонами у даній справі існують договірні правовідносини.   
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
 
В частині відшкодування моральної шкоди ухвала апеляційного суду не оскаржується, а отже не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 листопада 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                                     С. О.Карпенко
 
                                                                                                                В. А. Стрільчук