ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  5/161/10 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.
за участі секретаря судового засідання Чайки М.А.

учасники справи:
позивач - Фізична особа-підприємець Галоян Каріне Саркисівна,
представник позивача - Грабовий А.М., адвокат (Договір про надання правової  допомоги від 21.06.2017, ордер ОД№214615 від 02.10.2017),
відповідач - Приватне-орендне виробниче сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка,
представник відповідача - не з'явився,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6
представник третьої особи - ОСОБА_7 (довіреність від 23.03.2016),
ОСОБА_8,
представник третьої особи - ОСОБА_7 (довіреність від 06.02.2017),

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни
про перегляд
постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (у складі колегії суддів: Ярош А.І. - головуючий, Гладишева Т.Я., Лисенко В.А.) та
постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 (у складі колегії суддів: Куровський С.В. - головуючий, Поліщук В.Ю., Удовиченко О.С.)

у справі № 5/161/10 господарського суду Миколаївської області
за позовом Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни,
до Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка,
треті особи: ОСОБА_6,  ОСОБА_8 (на стороні відповідача),
про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 Фізична особа-підприємець Галоян Каріне Саркисівна  (далі - ФОП Галоян К.С., позивач) звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка (далі - ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка, відповідач) про визнання договору купівлі-продажу № 01/10 від 15.07.2010 дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості відповідно до вищевказаного договору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем, в особі ліквідатора, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв нерухоме майно  та сплатив його вартість. Проте, відповідач, в порушення умов договору ухилився від його  нотаріального посвідчення, що зумовило позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 у справі                       № 5/161/10 позов ФОП Галоян К.С. задоволено; визнано дійсним договір купівлі-продажу №01/10 від 15.07.2010, укладений між ФОП Галоян К.С. та ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка; визнано за ФОП Галоян К.С. право власності на об'єкти нерухомості (згідно переліку).

Постановою  Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 5/161/10 рішення господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 скасовано; у задоволенні позову ФОП Галоян К.С. до ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка відмовлено.

Посилаючись на порушення та неправильне застосуванням апеляційним судом норм процесуального права, а саме ст.ст. 33, 34, 80, 99 ГПК України, позивач звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою з вимогою скасувати постанову апеляційного господарського суду від 06.06.2017, провадження у справі № 5/161/10 припинити. 

Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі                   № 5/161/10 касаційну скаргу ФОП Галоян К.С. залишено без задоволення; постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у цій справі залишено без змін.

Переглянувши в касаційному порядку справу та погодившись з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, касаційний господарський суд врахував, що на момент прийняття господарським судом першої інстанції рішення від 14.10.2010, яке було предметом апеляційного перегляду, відповідача, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як юридичну особу, не  припинено. При цьому, касаційний суд послався на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в частині, щодо застосування п. 6) ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі                        № 5/161/10, із підстав, передбачених п. 2) ч.1 ст. 111^16 ГПК України (в редакції Закону №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017),  ФОП Галоян К.С., посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме: п.6) ч.1 ст. 80 ГПК України, просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі № 5/161/10; рішення господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 у цій справі залишити в силі; провадження у справі № 5/161/10  припинити.

В обґрунтування заяви надано копії постанов Вищого господарського суду України від 05.09.2017 у справі №910/10596/14, від 01.06.2016 у справі                      № 917/1686/14 та від 08.09.2015 у справі №917/429/13-г.

09.01.2018 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. передано подану 14.12.2017 поштовим відправленням, заяву ФОП Галоян К.С.  про перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі № 5/161/10, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 12.01.2018 Заяву ФОП Галоян К.С. у справі  №5/161/10  залишено без руху; заявнику надано строк до 29.01.2018 для усунення недоліків заяви від 14.12.2017.

19.01.2018 до Верховного Суду від ФОП Галоян К.С. надійшло Клопотання про усунення недоліків, встановлених ухвалою суду касаційної інстанції від 12.01.2018. 

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.02.2018 допущено справу № 5/161/10 до провадження Верховного Суду; відкрито провадження за заявою ФОП Галоян К.С. про перегляд Верховним Судом України постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі № 5/161/10; витребувано із господарського суду Миколаївської області матеріали справи №5/161/10, інше.

Ухвалою Верховного Суду від 21.02.2018 повідомлено учасників справи, що розгляд заяви ФОП Галоян К.С. Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду відбудеться 15.03.2018, інше.
14.03.2018 до Касаційного господарського суду від третіх осіб, гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_8, надійшов Відзив на заяву ФОП Галоян К.С., в якому треті особи проти вимог заявника заперечують, посилаючись на те, що, на момент апеляційного розгляду цієї справи, відповідач не був припинений як юридична особа, а знаходився на стадії ліквідації у справі про банкрутство, проте нових записів до ЄДР внесено не було.  

14.03.2018 до Верховного Суду від ФОП Галоян К.С. надійшли Додаткові пояснення до Заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі № 5/161/10, в яких звернуто увагу Суду на правовий висновок у справі № 915/1207/14 за позовом ОСОБА_13 до ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка про визнання дійсними договорів купівлі-продажу від 30.04.2011.  

Відповідно до п.п. 1 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, у редакції чинній з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справа, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення і виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Виходячи з викладеного вище, розгляд заяви ФОП Галоян К.С. здійснюється за правилами розділу ХІІ-2 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991, зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які були присутні у призначеному судовому засіданні, перевіривши наведені ФОП Галоян К.С. доводи, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду вважає, що заява не підлягає задоволенню.

У справі, що розглядалась судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.12.2005, за заявою Малого приватного підприємства "Марина", було порушено провадження у справі  № 5/323/05 про банкрутство ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка. 

Постановою суду першої інстанції від 23.05.2006 у вказаній справі боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Проскуріна С.І.
Відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка №35 від 14.07.2010, вирішено дати дозвіл ліквідатору ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка Проскуріну С.І. на продаж нерухомого майна боржника ФОП Галоян К.С., відповідно до поданої заяви.

15.07.2010 між ФОП Галоян К.С. та відповідачем, в особі ліквідатора, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, на виконання умов якого актом приймання - передачі № 01/10 - 05/10 від 15.07.2010  ліквідатор передав ФОП Галоян К.С. відповідні об'єкти нерухомості, за які покупцем  було сплачено 52200, 00грн. через касу відповідача, що підтверджується квитанціями прибуткових касових ордерів.
У вересні 2010 ФОП Галоян К.С. звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка про визнання договору купівлі-продажу № 01/10 від 15.07.2010 дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомості відповідно до вищевказаного договору, мотивуючи позов тим, що ліквідатор відповідача ухиляється від нотаріального посвідчення оскарженого договору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 у справі  № 5/161/10 позов ФОП Галоян К.С. задоволено; визнано дійсним договір купівлі-продажу №01/10, укладений від 15.07.2010 між ФОП Галоян К.С. та ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка; визнано за ФОП Галоян К.С. право власності на об'єкти нерухомості (згідно переліку).

02.03.2017 до Одеського апеляційного господарського суду звернулись фізичні особи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з апеляційною скаргою на рішення господарського суду від 14.10.2010 у справі № 5/161/10, посилаючись на порушення їх прав та законних інтересів.

06.06.2017 постановою  Одеського апеляційного господарського суду у справі         № 5/161/10 (залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2017) рішення господарського суду Миколаївської області від 14.10.2010 скасовано; у задоволенні позову ФОП Галоян К.С. до ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка відмовлено.

Апеляційний господарський суд, враховуючи обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про невідповідність договору купівлі-продажу нерухомого майна вимогам діючого законодавства, оскільки укладенням спірного договору купівлі-продажу порушено права фізичних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які мають Свідоцтва про право власності на пай (майнові сертифікати) та акти приймання-передачі спірного майна, а також про порушення порядку оформлення договору купівлі-продажу щодо нотаріального оформлення та державної реєстрації.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у справі № 5/323/05 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка станом на 25.07.2014, банкрута ліквідовано, провадження у справі припинено. Про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено відповідний запис (19.09.2014, 1514117001000106, припинено, за судовим рішенням про припинення юридичної особи, у зв'язку з визнанням її банкрутом 09.09.2014, 5/323/05, господарський суд Миколаївської області - Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.05.2017). 

В подальшому, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 задоволено заяву арбітражного керуючого Проскуріна С.І. про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у справі №5/323/05; ухвалу від 09.09.2014 про припинення провадження у справі скасовано; провадження у справі про банкрутство ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка поновлено на стадії ліквідаційної процедури; державну реєстрацію припинення юридичної особи - ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка - відмінено, про що внесено відповідний запис.

19.04.2017  постановою Одеського апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Миколаївської області від 27.10.2016 у справі № 5/323/05 скасовано, відмовлено арбітражному керуючому Проскуріну С.І. у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014, ухвалу суду від 09.09.2014 залишено без змін.

Здійснивши перегляд в касаційному порядку, за правилами розділу ХІІ-1 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991, зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі від 06.06.2017 у справі № 5/161/10, Вищий господарський суд України вказану постанову апеляційного суду залишив без змін (Постанова ВГСУ від 05.12.2017).

Заява ФОП Галоян К.С. про перегляд судових рішень у справі № 5/161/10, а саме, постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017, подана з підстав передбачених п. 2) ч. 1 ст. 111^16 ГПК України, щодо неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме приписів п.6) ч.1 ст. 80 ГПК України в контексті положень ч.1 ст. 99 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991, зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017).

Як доказ неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, заявником надано копії постанов Вищого господарського суду України від 05.09.2017 у справі № 910/10596/14, від 01.06.2016 у справі  № 917/1686/14 та від 08.09.2015 у справі № 917/429/13-г.

У справах № 910/10596/14, № 917/1686/14, судові рішення у яких надані для порівняння, залишаючи без змін ухвали апеляційного господарського суду про припинення апеляційного провадження з перегляду судових актів суду першої інстанції, Вищий господарський суд України вказав на правомірність застосування апеляційними судами приписів  п.6) ч.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з припиненням під час апеляційного провадження сторони (учасника провадження  у справі) як юридичної особи, з внесенням про це інформації до ЄДР.

У справі № 917/429/13-г, апеляційний господарський суд припинив провадження у справі, під час перегляду постанови Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2014 за нововиявленими обставинами.
Водночас, треті особи, заперечуючи проти заяви ФОП Галоян К.С. про перегляд судових рішень у справі № 5/161/10 (Відзив від 11.0.2018), послались на постанову Вищого господарського суду України від 12.05.2015 у справі №915/1207/14, яка є аналогічною по суті зі справою №5/161/10.

У даній справі, заявник посилається на безпідставне незастосування апеляційним та касаційним господарськими судами п.6) ч.1 ст. 80 ГПК України.

В обґрунтування доводів заяви, ФОП Галоян К.С. вказує на те, що відповідач у справі №5/161/10 - ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка, був ліквідований, як юридична особа, без правонаступників, станом на день звернення фізичних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, що підтверджувалось Витягом с Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За твердженням заявника, апеляційний господарський суд, на підставі п.6) ч.1 ст. 80 ГПК України, повинен був припинити провадження у справі з наведених підстав.

Вищий господарський суд України в постанові від 05.12.2017 такі доводи касаційної скарги відхилив, пославшись лише на частину положень відповідного пункту Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".   

Відповідно до положень ст. 111^14 ГПК України (в редакції Кодексу  №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), Верховний Суд України переглядає рішення господарських судів виключно на підставі і в порядку, встановлених цим Кодексом. Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав, передбачених статтею 111^16 ГПК України.

Згідно з п. 2) ч. 1 ст. 111^16 ГПК України (у визначеній редакції), заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Згідно з ч. 1 ст. 111 ^26 ГПК України, Верховний Суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судових рішень господарських судів, якщо обставини, які стали підставою для перегляду судового рішення у справі, не підтвердились.

ФОП Галоян К.С. оскаржує судові рішення, прийняті апеляційним господарським судом (по суті заявлених позовних вимог) та судом касаційної інстанції (постанови), які в розумінні п. 2) ч. 1 ст. 111^16 ГПК України (в редакції Кодксу №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), не є судовими рішеннями, що перешкоджають подальшому провадженню у справі або які прийняті з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви.

Водночас, колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, здійснюючи перегляд заяви в межах повноважень, визначених нормами розділу ХІІ-2 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991, зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), з метою забезпечення єдності судової практики, вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 

Згідно з ч.4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.ч.1 та 2 ст. 104 ЦК України).

За приписами ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 80 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 99 ГПК України (у визначеній редакції) встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. 

Згідно ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі і додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Метою суду апеляційної інстанції є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно.

Положення ст. 103 вказаного вище Кодексу, встановлюють повноваження суду апеляційної інстанції, відповідно до яких, апеляційна інстанція, за  результатами розгляду апеляційної скарги має право: 
1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 
2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 
3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 
4) змінити рішення.

Норми розділу ХІІ ГПК України (в редакції Кодексу  №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), якими, на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, було врегульовано порядок перегляду судових рішень в апеляційному порядку, не містили положень, що вказували б на обов'язковість/можливість припинення апеляційного провадження у разі припинення сторони (учасника) у справі, як юридичну особу, під час або до порушення апеляційного провадження.

В постанові Верховного Суду України від 25.05.2017 у справі № 6/291 висловлена наступна правова позиція: підстави припинення провадження у справі, передбачені ст. 80 ГПК, нічого спільного з припиненням апеляційного провадження не мають та мають зовсім інше процесуальне навантаження

Вищий господарський суд України з метою однакового і правильного застосування ГПК України, діючи в межах і у спосіб повноважень, визначених п.6 ч.2 ст.36 Закону України від 07.07.2010  № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", надав господарським судам такі роз'яснення: "За наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до частини сьомої статті 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У справах про визнання недійсним акта, раніше виданого ліквідованим органом, господарський суд вправі замінити його іншим органом, на який покладено видання відповідних актів.
Ліквідація юридичної особи - сторони у справі, здійснена після прийняття судового рішення, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не може бути підставою для застосування пункту 6 частини першої статті 80 ГПК.
Господарським судам необхідно мати на увазі, що саме лише прийняття рішення про ліквідацію суб'єкта господарювання не позбавляє його статусу юридичної особи, і до внесення до названого державного реєстру запису про припинення його діяльності він, зокрема, може виступати учасником судового процесу в загальному порядку. Водночас ліквідаційна комісія не є ні юридичною, ані фізичною особою і не може брати участі в судовому процесі, в тому числі й від імені суб'єкта господарювання, що ліквідується. Від імені останнього в суді з підстав, передбачених частиною першою статті 28 ГПК та частиною четвертою статті 105 Цивільного кодексу України, виступають голова і члени названої комісії, ліквідатор юридичної особи." (п.4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18).

Пункт 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 №7 (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що "апеляційне провадження у справі може бути припинено з підстав, зазначених у пунктах 1 (у тому числі якщо буде встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не мала права на таке подання) і 6 частини першої статті 80 ГПК". 

Можливість застосування п. 6) ч.1 ст. 80 ГПК України під час апеляційного провадження, про яку йдеться у п.8 постанові Пленуму Вищого господарського суду України  № 7 від 17.05.2011, в контексті дотримання встановленого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, у взаємозв'язку з гарантованим пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод правом на справедливий розгляд судом, та урахуванням приписів ст. ст. 99, 101, 103 ГПК України - не виключається, але може мати місце у разі, якщо це не унеможливлює реалізацію зацікавленими особами прав на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Реєстрація у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинення сторони (учасника провадження) у справі, до/підчас апеляційного чи касаційного перегляду судових рішень, не є безумовною підставою для припинення такого (апеляційного чи касаційного) провадження.

Як було зазначено Вищим господарським судом України в оскарженій постанові, на момент прийняття рішення судом першої інстанції від 14.10.2010, відповідач - ПОВСП ім. Т.Г. Шевченка не був припинений як юридична особа, що підтверджувалось відповідним Витягом з ЄДР.     

Колегія суддів касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке.

Право на справедливий розгляд судом, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.".

Відновлення строку на апеляційне оскарження зі спливом значного періоду часу та апеляційний перегляд, з дотриманням мети апеляційного оскарження та балансу інтересів, задля захисту права власності, з врахуванням ступеню пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, не буде втручанням у принцип правової визначеності. 

Посилання ФОП Галоян К.С. у Заяві на порушення судами приписів постанов Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" від 17.05.2011 № 7 та "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, не можуть бути підставою для скасування постанов апеляційної та касаційної інстанції у цій справі, оскільки, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 32, п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI, що діяв на час їх прийняття, носять рекомендаційний характер.

По-друге, їх формальне застосування може призвести до порушення, встановленому ст.8 Конституції України, принципу верховенства права, у взаємозв'язку з гарантованим пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод правом на справедливий розгляд судом

З огляду на викладене, у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни слід відмовити.

Керуючись п.п. 1 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, у редакції чинній з 15.12.2017, ст.ст. 111^14, 111^23, 111^24, 111^26 ГПК України (в редакції Кодексу  №1798-ХІІ від 06.11.1991 зі змінами та доповненнями, чинними до 15.12.2017), Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Галоян Каріне Саркисівни про перегляд Верховним Судом постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2017 у справі № 5/161/10.

Постанова є остаточною і може бути переглянута тільки з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом

Головуючий                                                                                           В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                        Л.Й. Катеринчук

                                                                                                                       В.Г. Пєсков