Постанова
Іменем України
26 січня 2018 року 
м. Київ
справа № 462/2345/16-ц 
провадження № 61-1472 св 17
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), 
Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, 
відповідач - ОСОБА_4,
представник відповідача - ОСОБА_5, 
треті особи: Львівське комунальне підприємство «Левандівка, ОСОБА_6, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова у складі судді Ліуша А. І.   від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської      області у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,     від 24 жовтня 2017 року, 
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У квітні 2016 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської   ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про демонтаж самочинного будівництва.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, який знаходиться на обслуговуванні та балансі Львівського комунального підприємства «Левандівка» і є комунальною власністю Львівської міської ради. На площі приміщень загального (спільного) користування, а саме кухні (літ. LX) та коридору (літ. XXXIX), у вказаному гуртожитку   відповідачка самочинно влаштувала перегородки, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 19 лютого 2016 року       № 84 ОСОБА_4 рекомендовано демонтувати самочинно   влаштовані перегородки на площі вказаних вище приміщень загального (спільного) користування та привести планування житлового приміщення   № 254 у гуртожитку до попереднього стану. Згідно акту обстеження комісії Львівського комунального підприємства «Левандівка» від 31 березня      2016 року відповідачка вказане розпорядження адміністрації не виконала, самочинно влаштовані перегородки не демонтувала.
У зв'язку з наведеним Залізнична районна адміністрація Львівської         міської ради просила суд зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі приміщень загального (спільного) користування, а саме кухні (літ. LX) та коридору (літ. XXXIX),         у гуртожитку по АДРЕСА_2
Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської     ради задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати самочинно влаштовані перегородки на площі приміщень загального (спільного) користування, а саме кухні (літ. LX) та коридору (літ. XXXIX), у гуртожитку    по АДРЕСА_2 Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка   у порушення вимог закону самочинно влаштувала перегородки на площі приміщень загального (спільного) користування у гуртожитку без належного дозволу на здійснення перепланування приміщення, який видається відповідним органом місцевої ради, що є порушенням положень статей 100, 152 ЖК України, Правил користування будинками та прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилено. Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова                від 25 листопада 2016 року залишено без змін. 
Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд      виходив із того, що відповідачка самочинно влаштувала перегородки          на площі приміщень загального (спільного) користування без погодження проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування на переобладнання приміщення гуртожитку, а також без згоди мешканців гуртожитку. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відмовити. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували її доводів про те, що після виявлення факту самочинного будівництва Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради не було у встановленому порядку складено акту-попередження, а відразу видано розпорядження про демонтаж самочинно влаштованих перегородок, що позбавило її можливості звернутися з відповідною заявою для погодження самочинно здійсненого будівництва. Крім того, суди не застосували положення        статті 152 ЖК УРСР у новій редакції, відповідно до яких виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не мала права звертатись до суду із вказаним позов, оскільки в даному випадку така вимога є поза межами компетенції виконавчого органу місцевої ради.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику        у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 8 липня 2010 року № 3704, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належить, зокрема, розгляд питань та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.
Пунктом 3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, що затверджене рішенням виконавчого         комітету Львівської міської ради № 835 від 9 вересня 2011 року,     визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснюється самочинне будівництво. Дія Положення поширюється на всі підприємства, установи та організації (пункт 1.2 Положення).
Згідно з положеннями статті 179 ЖК УРСР користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. 
У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, передбачено, що власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Пунктом 1.4. Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України                    від 17 травня 2002 року № 76, передбачено, що переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих в будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Власник наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого в жилому          будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.
Задовольняючи позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської     ради, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний     суд, правильно виходив із того, що ОСОБА_4 у порушення вищенаведених положень закону самочинно без погодження проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування влаштувала перегородки на площі приміщень загального (спільного) користування            у гуртожитку, а тому зобов'язана за свій рахунок привести це приміщення  до попереднього стану.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-530цс16.
Доводи касаційної скарги про те, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської радине мала права звертатись до суду із вказаним позов, оскільки в даному випадку така вимога є поза межами компетенції та повноважень виконавчого органу місцевої ради безпідставні, так як районна адміністрація міської ради діяла як орган, уповноважений державою на здійснення контролю у сфері містобудівної діяльності.
Посилання ОСОБА_4 про те, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради не було складено акту-попередження, а відразу видано розпорядження про демонтаж самочинно влаштованих перегородок, що позбавило її можливості звернутися з відповідною заявою для погодження самочинно здійсненого будівництва   не заслуговують на увагу, оскільки розпорядженням районної адміністрації    від 19 лютого 2016 року № 84 відповідачці було рекомендовано демонтувати самочинно влаштовані перегородки до 20 березня 2016 року,   а з даним позовом до суду районна адміністрація звернулася у квітні      2016 року, отже у відповідачки було достатньо часу для звернення із заявою для погодження самочинно здійсненого будівництва.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня   2017 року залишити без змін. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
Д. Д. Луспеник
 
Ю. В. Черняк