Постанова
Іменем України
 
03 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 712/11330/14-ц
провадження № 61-5018св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Черкаська міська рада,
відповідач - Одарич Сергій Олегович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника прокурора Черкаської області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2016 року у складі судді: Кузьменка В. А. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року у складі суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Пономаренка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави звернулась до суду з позовом до міського голови м. Черкаси ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди на користь Черкаської міської ради у зв'язку із затримкою виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року про поновлення на роботі ОСОБА_3
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням Черкаського міського голови ОСОБА_4. від 01 грудня 2008 року № 331-р(к) ОСОБА_3, яка працювала на посаді начальника управління економіки Черкаської міської ради, звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року визнано протиправним та скасовано це розпорядження, поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 02 грудня 2008 року, стягнуто з виконавчого комітету Черкаської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101 232,82 грн та 1 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Ця постанова суду виконана розпорядженням секретаря міської ради Білоусова В. Ф. від 03 червня 2013 року № 242-р(к) з виплатою їй коштів за час вимушеного прогулу в період із 04 січня 2011 року по 03 червня 2013 року на загальну суму 121 084,57 грн.
 
Невиконання міським головою рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_3 призвело до надмірних виплат коштів із бюджету м. Черкаси на загальну суму 121 084,57 грн, з яких на її користь сплачено 94 369,56 грн, утримано в рахунок сплати єдиного соціального внеску та сплати податку з доходу фізичних осіб 7 386,30 грн та 19 328,71 грн, відповідно. Посилаючись на статті 134, 136, 233, 237 КЗпП України, прокурор просив стягнути з міського голови м. Черкаси ОСОБА_4 на користь Черкаської міської ради кошти за затримку виконання рішення суду за період з 04 січня 2011 року по 03 червня 2013 року у розмірі 121 084,57 грн.
 
У судовому засіданні прокурор уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_4 як з фізичної особи на користь Черкаської міської ради виплачені кошти з бюджету м. Черкаси ОСОБА_3 за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року в розмірі 84 607,20 грн.
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 7 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Черкаської міської ради в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із затримкою виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року про поновлення на роботі ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 18 323,99 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення мотивоване тим, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_3 відбулася по вині міського голови м. Черкаси ОСОБА_4, який був керівником Черкаської міської ради не прийняв всіх законних мір до виконання рішення суду у зв'язку із чим ОСОБА_3 були виплачені кошти з бюджету м. Черкаси в розмірі 121 084, 57 грн за період з 04 січня 2011 року по 03 червня 2013 року. У зв'язку із цим, суд зробив висновок, що стягненню з відповідача підлягають кошти за період з 07 вересня 2011 року (дата поновлення на роботі ОСОБА_3.) по 24 квітня 2013 року (дата дострокового припинення повноважень міського голови ОСОБА_4).
 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2016 року залишене без змін.
 
Ухвала мотивована тим, що суд правильно розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, встановив період в межах якого підлягають стягненню кошти та визначив правову природу коштів, у зв'язку із сплатою яких ОСОБА_3 було заподіяно шкоду, відповідальність за яку має нести відповідач. Сума грошових коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь Черкаської міської ради, розрахована відповідно до Закону України «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
 
У червні 2016 року перший заступник прокурора Черкаської області звернувся із касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення статті 236 КЗпП України суд не вирахував різницю в коштах, які могла б отримати ОСОБА_3, працюючи на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради, та які отримані нею як заробітну плату у ДП «Черкасиекоресурси». Суд не уточнив скільки саме ОСОБА_3 працювала на цьому підприємстві, тому проведений розрахунок не може бути достовірним. Прокурор вважає, що судами необґрунтовано не застосовано норми статей 134, 237 КЗпП України до вимог про стягнення коштів за період з 04 січня 2011 року по 07 вересня 2011 року, оскільки ОСОБА_4. має нести відповідальність як за оплату вимушеного прогулу, так і за затримку у виконанні рішення суду. Вказує, що суди необґрунтовано виключили із суми шкоди розмір заробітку, який отримала ОСОБА_3 працюючи на ДП «Черкасиекоресурси», оскільки використали довідку ДПІ у м. Черкаси, яка не містить чіткого періоду, протягом якого ОСОБА_3 працювала на цьому підприємстві.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2017 року справа призначена до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Колегія суддів відхиляє доводи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що розпорядженням Черкаського міського голови ОСОБА_4 «Про звільнення ОСОБА_3.» від 01 грудня 2008 року №331-р(к), ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.
 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року у справі № 2а-9/11/2316 скасовано постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2011 року. Позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження Черкаського міського голови ОСОБА_4 «Про звільнення ОСОБА_3.» від 01 грудня .2008 року № 331-р(к). ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради з 02 грудня 2008 року, стягнуто з виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101 232,82 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500,00 грн, а всього 102 232,82 грн.
 
Рішенням Черкаської міської ради від 24 квітня 2013 року достроково припинено повноваження міського голови ОСОБА_4
 
Розпорядженням секретаря міської ради Білоусова В. Ф. від 03 червня 2013 року № 242-р(к) ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді начальника управління економіки виконавчого комітету Черкаської міської ради та виплачено кошти на загальну суму 121 084,57 грн у зв'язку з незаконним звільненням.
 
При частковому задоволенні позовних вимог суди зробили висновок, що факт затримки виконання відповідачем рішення про поновлення на роботі ОСОБА_3 відбувся в період з дати винесення судового рішення - 07 вересня 2011 року по день дострокового припинення повноваження міського голови ОСОБА_4 - 24 квітня 2013 року.
 
Колегія суддів погоджується із цим висновком судів, з таких підстав.
 
Тлумачення пункту 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України свідчить, що цими нормами покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.
 
Оскільки ОСОБА_3 поновлена на роботі рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року, то саме з цього моменту у міського голови ОСОБА_4 виник обов'язок виконати це рішення. Враховуючи, що 24 квітня 2013 року достроково припинені повноваження міського голови ОСОБА_4, то саме до цього моменту у міського голови ОСОБА_4 існував обов'язок виконати рішення. Отже, суди правильно визначили період затримки виконання рішення суду за який повинен нести відповідальність ОСОБА_4.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами необґрунтовано не застосовано норми статей 134, 237 КЗпП України до вимог про стягнення коштів за період з 04 січня 2011 року по 07 вересня 2011 року, оскільки ОСОБА_4. має нести відповідальність як за оплату вимушеного прогулу, так і за затримку у виконанні рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними, у зв'язку із тим, що  вони знаходяться за межами позовних вимог. Згідно частини першої статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. З урахуванням заявлених, а також уточнених позовних вимог, прокурор просив стягнути з ОСОБА_4 кошти саме за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2011 року, а не за оплату вимушеного прогулу.
 
За таких обставин, правильними є висновки судів про те, що у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягненню з відповідача підлягають кошти за період з 07 вересня 2011 року (дата поновлення на роботі ОСОБА_3 рішенням суду) по 24 квітня 2013 року (дата дострокового припинення повноважень міського голови ОСОБА_4).
 
Колегія суддів також погоджується із висновками судів, що сума грошових коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь Черкаської міської ради, повинна обчислюватися, з урахуванням середнього заробітку працівника, згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
 
Аргумент касаційної скарги щодо неправильних розрахунків при визначенні розміру шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Черкаської міської ради, у зв'язку із затримкою виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє. Оскільки, як встановлено апеляційним судом, прокурор не навів будь-яких своїх розрахунків та не спростував правильності розрахунків суду належними та допустимими доказами.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Черкаської областізалишити без задоволення.
 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               В. І. Журавель
 
В. М. Коротун
 
В. І. Крат
 
В. П. Курило