ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/4892/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Ткач І.В.;

за участю секретаря:  Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Привалов А.І.)
від 27.07.2017
на постанову Київського апеляційного господарського суду
(головуючий - Смірнова Л.Г., судді: Кропивна Л.В., Ткаченко Б.О.)
від 27.09.2017
у справі № 910/4892/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс"
до Компанії "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited)
про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі

за участю представників сторін: 
від позивача - Пожайрибко О.Б.;
від відповідача - не з'явився; 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до компанії Компанії "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі від 11.03.2013 у зв'язку з істотним порушенням його умов, а саме невиконанням обов'язку щодо оплати вартості частки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю. 

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини:

- між ТОВ "БМ РЕНТ" (продавець, нова назва ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс") та Компанією "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) (покупець) 11.03.2013 було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ "БМ РЕНТ", умовами якого продавець передає покупцю належну продавцю частку у статутному капіталі товариства, а покупець зобов'язується прийняти частку та оплатити її вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору);

- відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору, за продаж частки покупець зобов'язується сплатити продавцю її договірну ціну, яка складає 3 329 043, 39 грн, що еквівалентно сумі 320 134, 40 Євро за курсом Національного банку України станом на 11.03.2013, оплата вартості проводиться в Євро шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом року з моменту підписання даного договору;

- крім того, рішенням загальних зборів учасників ТОВ "БМ РЕНТ", оформленим протоколом № 11/03-2013 від 11.03.2013, було прийнято рішення про реалізацію (відчуження) частки, якою володіло безпосередньо ТОВ "БМ РЕНТ", номінальною вартістю 3 329 043, 39 грн, що становить 60, 00 % статутного (складеного) капіталу товариства, та єдиним покупцем даної частки визначено Компанію "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited), розподіл часток у статутному капіталі Товариства, у зв'язку зі змінами, що сталися на підставі продажу частки у статутному капіталі Товариства та зміни назви ТОВ "БМ РЕНТ" на ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс";

- на підтвердження того, що частка в товаристві була передана Компанії "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) сторонами було складено та підписано уповноваженими представниками акт приймання-передачі до договору, а також проведена реєстраційна дія із внесенням відповідних змін до статуту товариства та внесення відомостей до єдиного державного реєстру за номером запису в реєстрі 10721050016025939 від 13.03.2013;

- посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов'язань в частині сплати коштів за придбану частку в статутному капіталі товариства, позивач просив розірвати вказаний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" від 11.03.2013.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із того, що хоч матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що останній, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, не здійснив оплату вартості придбаної частки у встановлені п. 2.2 договору строки - до 11.03.2014, разом з тим, судом встановлено, що позивачем не вчинялись заходи з метою стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором купівлі-продажу.

Окрім того, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до норм цивільного законодавства продавець має право вимагати повернення товару, якщо покупець не оплатив товар, лише у випадку не переходу права власності на товар від продавця до покупця. У випадку переходу права власності на товар, продавець не має права вимагати повернення товару, навіть за наявності не оплати з боку продавця. Наявність заборгованості відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України є підставою для захисту своїх прав шляхом пред'явлення вимоги про сплату боргу.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, то заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягала.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, погодився з позивачем щодо істотного порушення умов договору відповідачем, та наявністю підстав для розірвання договору, проте відповідачем було заявлено про застосування позовної давності.  Позовна давнысть сплила 12.03.2017, а з позовом товариство звернулося 24.03.2017, при цьому, позивач з клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не звертався. Також судом апеляційної інстанції зазначено, що в письмових поясненнях позивач посилався на те, що звертався до суду з позовом про розірвання договору від 11.03.2013 в межах строку позовної давності, але судом було повернуто без розгляду зазначену позовну заяву, разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушення норм процесуального права при поданні позовної заяви, не може вважатися поважною причиною пропуску позовної давності.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017, ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс", викладені у касаційній скарзі:

- позивачем разом з позовною заявою та неодноразово під час розгляду справи заявлялось клопотання про поновлення позовної давності;

- у статті 8 Конвенції про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів, встановлено позовну даність тривалістю чотири роки;

- у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 викладено правову позицію, згідно з якою непроведення оплати за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі є істотним порушенням умов договору.

Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №910/4892/17; призначено до розгляду касаційну скаргу ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №910/4892/17 на 20.03.2018. Надано Компанії "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) строк для подання відзиву на касаційну скаргу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі.

У відзиві на касаційну скаргу Компанія "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому Компанія "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) посилалась на те, що Конвенція про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів не поширюється на відповідача, оскільки Республіка Кіпр, за законодавством якої зареєстрована Компанія відповідача, не є стороною та не ратифікувала зазначену Конвенцію;

- посилання на постанову Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №  923/682/16 не має братися до уваги судом, оскільки у зазначеній справі зроблено висновок про застосування положень статті 653 Цивільного кодексу у інших правовідносинах;

- позивач пропустив позовну давність, а відповідач подав заяву про застосування позовної давності. При цьому скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини у справі "ВАТ "Нафтова компанія ЮКОС" проти Росії".

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2018 у складі колегії суддів здійснено заміну судді Вронської Г.О., у зв'язку з її відрядженням, на суддю Ткача І.В. 

У засідання суду, призначене на 20.03.2018, Компанія "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) своїх повноважних представників не направила, хоча були належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання. При цьому згідно з положеннями статті 121 Господарського процесуального кодексу України участь у судовому засіданні для учасників справи обов'язковою не визнавалась.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" з огляду на таке.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, то продавець набуває право вимоги такої оплати (частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 188 ГК України та статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. розірвання договору.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Судами попередніх інстанцій було встановлено та відповідачем не заперечувалось, що останнім не було виконано обов'язку за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства в частині здійснення оплати вартості придбаної частки у встановлені п.2.2 договору строки - до 11.03.2014.

З аналізу норм статей 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України вбачається, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця. Отже, порушення покупцем обов'язку щодо оплати фактично переданої частки є істотним порушенням договору. Аналогічний правовий висновок підтверджено і постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №  923/682/16, на яку посилається скаржник у своїй касаційній скарзі.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи суду першої інстанції щодо нездійснення позивачем свого права на пред'явлення вимоги з оплати, визначеного статтею 692 ЦК України, оскільки за приписами статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та відповідно нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до норм цивільного законодавства продавець має право вимагати повернення товару, якщо покупець не оплатив товар, лише у випадку не переходу права власності на товар від продавця до покупця. У випадку переходу права власності на товар, продавець не має права вимагати повернення товару, навіть за наявності не оплати з боку продавця.

Законодавством унормовані певні особливості врегулювання відносин, які виникають із договорів купівлі-продажу майна з відстрочкою або розстрочкою платежу.

Так, за приписами статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно статті 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Виходячи зі змісту умов договору, а саме пункту 2.2 договору, згідно з яким оплата вартості проводиться в Євро шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом року з моменту підписання даного договору, колегія суддів вважає, що такий договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу в кредит з відстроченням платежу, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 694 ЦК України, а не частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України.

З врахуванням викладеного, оскільки місцевим господарським судом порушено наведені норми матеріального права, то це відповідно є підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017.

Щодо застосування позовної давності у даній справі колегія суддів зазначає таке.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно умов укладеного сторонами договору, позивач дізнався про порушення свого права відповідачем 11.03.2014 (пункт 2.2. договору). Отже строк позовної давності сплив 12.03.2017, а з позовом товариство звернулося 24.03.2017.

Разом з тим ні судом апеляційної інстанції, ні місцевим господарським судом не було враховано роз'яснення, наведені у пункті 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини

Судом апеляційної інстанції зазначено, що як свідчать матеріали справи, позивач з клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не звертався. В письмових поясненнях позивач посилався на те, що звертався до суду з позовом про розірвання договору від 11.03.2013 в межах строку позовної давності, але судом було повернуто без розгляду зазначену позовну заяву. При цьому суд апеляційної зазначив, що порушення норм процесуального права при поданні позовної заяви, не може вважатися поважною причиною пропуску позовної давності.

Разом з тим колегія суддів вважає такий висновок суду апеляційної інстанції передчасним з огляду на те, що не було досліджено заяву про відновлення позовної давності, відповідно не надано оцінки та не перевірено обставини, на які посилався позивач в обґрунтування такої заяви. Не було вчинено таких процесуальних дій і судом першої інстанції, оскільки суд необґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушеного права. При цьому господарським судам слід оцінювати саме зміст та мотиви такої заяви.

Щодо посилання суду апеляційної інстанції та Компанії "Аракуентон Лімітед" (Araquenton Limited) на висновок Європейського суду з прав людини, згідно з яким "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ  "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"), колегія суддів зазначає таке.

Правила щодо застосування позовної давності, передбачені національним законодавством, визначають її тривалість, обчислення, початок її перебігу, наслідки її спливу, але поряд з цим й можливість позивача, право якого порушене, клопотати про визнання поважними причин її пропуску.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що хоча ТОВ "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" у позовній заяві обґрунтовувало пропуск позовної давності тривалістю 3 роки, передбаченої статтею 257 Цивільного кодексу України, проте суд повинен сам визначити норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а отже, встановивши, що дана справа містить іноземний елемент, господарським судам належало перевірити чи підлягає застосуванню у даному випадку Конвенція про позовну давність у міжнародній купівлі-продажу товарів 1974 року. При цьому слід з'ясувати наявність чи відсутність винятків та умов, за яких вона не застосовується, визначених зокрема статтями 2, 3, серед яких: чи перебували комерційні підприємства сторін договору міжнародної купівлі-продажу товарів у момент його укладення у Договірних державах (частина 1 статті 3 Конвенції), з врахуванням того, що договір купівлі-продажу товарів вважається міжнародним, якщо на момент укладення договору комерційні підприємства покупця та продавця перебувають у різних державах (пункт а статті 2 Конвенції).

Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень, щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 цієї ж редакції Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еф Ай Ем Девелопмент Плюс" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі № 910/4892/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                    В.Студенець

Судді                                                                                                                 О.Баранець

                                                                                                                                І. Ткач