П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
19 квітня 2018 року     
м. Київ
 
Справа № 800/570/17
Провадження № 11-136заі18                
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О.С.,
суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.
розглянула в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» (далі - СПрАТ «Водолій») - адвоката Мартиновця Олександра Миколайовича на ухвалу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2018 року (суддя Анцупова Т.О.) за позовом СПрАТ «Водолій» до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправною і скасування ухвали, зобов'язання вчинити певні дії та
ВСТАНОВИЛА:
06 грудня 2017 року СПрАТ «Водолій» звернулось до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП, у якому просило:
- визнати протиправною та скасувати ухвалу Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 01 листопада 2017 року № 3542/3дп/15-17 про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Херсонського окружного адміністративного суду 
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6;
- зобов'язати відповідача відкрити дисциплінарну справу стосовно вказаних суддів Херсонського окружного адміністративного суду.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 07 грудня 2017 року позовну заяву СПрАТ «Водолій» залишив без руху з огляду на її невідповідність вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
З 15 грудня 2017 року Вищий адміністративний суд України згідно з пунктом 7 
розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону Українивід 02 червня 
2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII)припинив свою діяльність.
Питання щодо відкриття провадження за вказаним позовом Вищий адміністративний суд України не вирішив.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII) внесено зміни до КАС України, які набрали чинності з 15 грудня 2017 року.
03 січня 2018 року за розпорядженням керівника апарату Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2017 року № 1443 позовну заяву СПрАТ «Водолій» передано до Великої Палати Верховного Суду на підставі підпункту 7 пункту 1 
розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року позовну заяву СПрАТ «Водолій» передала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 5 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.
Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалою 
від 29 січня 2018 року відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм процесуального права, СПрАТ «Водолій» 21 лютого 2018 року подало до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу про скасування вказаної ухвали суду першої інстанції з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд під час прийняття оскаржуваної ухвали підмінив поняття «рішень, ухвалених Дисциплінарними палатами» на «рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі», оскільки в першому випадку питання про відкриття дисциплінарної справи тільки вирішується, а в другому - дисциплінарну справу стосовно судді вже відкрито та розглядається по суті дисциплінарна скарга щодо нього. Окрім того, оскарження ухвали Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 01 листопада 2017 року № 3542/3дп/15-17 не потребує дозволу Дисциплінарної палати на оскарження, оскільки такий дозвіл потрібен тільки для оскарження рішення цього органу за результатами розгляду дисциплінарної скарги, тобто коли безпосередньо вирішується питання щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
10 квітня 2018 року ВРП подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення її Дисциплінарної палати про відмову у відкритті дисциплінарного провадження щодо суддів не підлягає оскарженню, в тому числі й у порядку адміністративного судочинства. За таких обставин ВРП вважає правильним висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про відмову у відкритті провадження у справі.
У відповіді на відзив СПрАТ «Водолій», посилаючись на норми статті 55 Конституції України та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зазначає, що особа не може бути обмежена у зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки кожному гарантується оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, зокрема ВРП.
Справу розглянуто без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на підставі частини третьої статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цієї скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана ухвала Дисциплінарної палати ВРП про відмову у відкритті дисциплінарної справи, а також діяльність органів ВРП щодо її постановлення у спірних правовідносинах не підлягають оскарженню в судах.
Велика Палата Верховного Суду вважає цей висновок суду правильним з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).
Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої 
статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року 
№ 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як убачається з матеріалів справи, 29 травня 2017 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга адвоката Мартиновця О.М., діючого в інтересах СПрАТ «Водолій», стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5, 
ОСОБА_6
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу матеріалів між членами ВРП 
03 серпня 2017 року вказану скаргу з доданими до неї матеріалами передано члену ВРП Худику М.П. для проведення попередньої перевірки.
За результатами попередньої перевірки цієї скарги Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалила рішення від 01 листопада 2017 року № 3542/3дп/15-17 «Про відмову у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6» з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 45 Закону України від 21 грудня 
2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), оскільки суть скарги зводилась лише до незгоди із судовим рішенням.
Не погодившись з ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Оскаржуючи ухвалу про відмову у відкритті дисциплінарної справи, СПрАТ «Водолій» стверджує, що таким чином його позбавлено доступу до правосуддя.
Проте, всупереч доводам скаржника, позивач реалізував своє право на захист шляхом звернення до ВРП, подавши дисциплінарну скаргу на дії суддів Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, на думку СПрАТ «Водолій», вчинили дисциплінарний проступок.
На підставі частини десятої статті 131 Конституції України відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.
Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. 
Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом ВРП.
Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для (…) відмови у відкритті дисциплінарної справи.
Підстави для відмови у відкритті дисциплінарної справи визначено у частині першій статті 45 Закону № 1798-VIII. Зокрема, у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо: 1) факти неналежної поведінки судді, що повідомляються у дисциплінарній скарзі, вже були предметом перевірки та розгляду і щодо них відмовлено у відкритті дисциплінарної справи або ухвалено рішення у дисциплінарній справі; 2) закінчився встановлений законом строк для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності; 3) очевидною метою подання скарги є спонукання судді до ухвалення певного судового рішення; 4) суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням.
З ухвали Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 01 листопада 2017 року 
№ 3542/3дп/15-17 вбачається, що у відкритті дисциплінарної справи стосовно суддів Херсонського окружного адміністративного суду відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIII, оскільки суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням. Водночас у цій ухвалі зазначено, що вона оскарженню не підлягає.
В силу положень частини другої статті 45 Закону № 1798-VIII рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає.
Тобто рішення Дисциплінарної палати не може бути самостійним предметом судового розгляду. 
Як зазначено вище, позивач реалізував своє право на захист шляхом звернення до ВРП, подавши дисциплінарну скаргу на дії суддів Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
У цьому випадку СПрАТ «Водолій» не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникли у зв'язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді при виконанні посадових обов'язків має право виключно ВРП й рішення останньої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника.Тому правом на оскарження рішень/дій ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб'єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. 
Таким чином, оскаржуване рішення ВРП не створює для СПрАТ «Водолій» жодних юридичних прав та/чи обов'язків, незважаючи на те, що його прийнято в зв'язку зі зверненням останнього.
З огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус ВРП у цих правовідносинах, рішення цього органу не може порушувати особистих прав та/або інтересів заявника, а тому таке рішення Дисциплінарної палати ВРП не може бути самостійним предметом судового розгляду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 
15 лютого 2018 року у справі № П/800/526/17, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від вказаного висновку.
Одночасно Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що на підставі статей 51та 52 Закону № 1798-VIII оскарженню до ВРП підлягає виключно рішення її дисциплінарного органу, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.
Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, апеляційна скарга СПрАТ «Водолій» підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» - адвоката Мартиновця Олександра Миколайовича залишити без задоволення.
2. Ухвалу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
29 січня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач   О.С. Золотніков
 
Судді:                        Н.О. Антонюк О.Б. Прокопенко 
 
С.В. Бакуліна Л.І. Рогач
 
В.В. Британчук   І.В. Саприкіна
 
Д.А. Гудима   О.М. Ситнік
 
В.С. Князєв     В.Ю. Уркевич  
 
Л.М. Лобойко       О.Г. Яновська
 
Н.П. Лященко    
Повний текст постанови підписано 10 травня 2018 року.