ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/8249/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                   Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017  у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." про стягнення 1 588 283,67 грн, 

за участю представників:
позивача - Сиротін Д.В.;
відповідача - Бачинська А.Ю.;
третьої особи на стороні позивача - Беніцька В.І.;
третьої особи на стороні відповідача - Кобець І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
У травні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" (далі - ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (далі - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (далі - ТОВ "Фрам Ко"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." (далі - ТОВ  "Медичний центр "М.Т.К.") про стягнення 1 588 283,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач, як новий кредитор, на підставі договору про надання послуг факторингу від 24.03.2017 № Ф240317/2, укладеного з первісним кредитором - ТОВ "Фрам Ко", посилається на порушення відповідачем (боржником) умов договору поставки від 24.11.2014 № 1101 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 (суддя Головіна К.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 (колегія суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., Коротун О.М.), у задоволенні позову відмовлено. 

Судові рішення мотивовані відсутністю у відповідача заборгованості за договором поставки від 24.11.2014 № 1101, у зв'язку з проведенням взаємозаліку зустрічних однорідних вимог між ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" і ТОВ "Фрам Ко" на суму 1 550 000 грн та сплатою ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" на користь ТОВ "Фрам Ко" іншої частини заборгованості за вказаним договором поставки у сумі 38 283,67 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.04.2017 № Р1241, що разом становить 1 588 283,67 грн.  

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
У касаційній скарзі ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації"  посилається на порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 601-603, 1082 ЦК України, зазначає про те, що сума боргу  у розмірі 1 588 283,67 грн є спірною, з огляду на відсутність зустрічного характеру зобов'язань.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації" просить скасувати оскаржувані судові рішення і постановити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнений виклад позиції та прохання інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з'ясували всі обставини справи і надали їм належну правову оцінку. При цьому ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" зазначає про те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була направлена первісному кредитору ТОВ "Фрам Ко" 24.04.2017, тобто до моменту одержання повідомлення ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" від 11.05.2017 про заміну кредитора, яке було ним отримане 16.06.2017, тому проведене зарахування зустрічних вимог відповідає вимогам статті 603 ЦК України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин сторін та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Водночас  ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." наголошує на тому, що ТОВ "Фрам Ко" не заперечувало проти заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ані шляхом направлення відповідного листа, ані шляхом оскарження одностороннього правочину.

У поясненнях на касаційну скаргу ТОВ "Фрам Ко" зазначає про те, що станом на дату складання заяви - 24.04.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" та ТОВ "Фрам Ко" за одним зобов'язанням - договором поставки товару від 24.11.2014 № 1101 кредитором є ТОВ "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації", а боржником - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", а за другим зобов'язанням - договором постачання від 02.01.2017 № 4/17 кредитором є  ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", а боржником - ТОВ "Фрам Ко", тобто зобов'язання вказаними договорами не мають зустрічного характеру.
У зв'язку з цим ТОВ "Фрам Ко" просить задовольнити касаційну скаргу, скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позову. 

У судовому засіданні представники позивача та третьої особи на стороні позивача підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, а представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача заперечили проти задоволення касаційної скарги.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній після 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.03.2017 між ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації" (фактор) та ТОВ "Фрам Ко" (клієнт) було укладено договір про надання послуги факторингу № Ф210317/2 (далі - договір факторингу), за умовами якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1 588 283,67 грн у розпорядження клієнта за плату, а клієнт -  відступити факторові своє право вимоги за договором поставки від 24.11.2014 № 1101 до ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (боржник) в розмірі 1 588 283,67 грн; винагорода фактора становить 5 % від суми відступленої грошової вимоги; фактор сплачує клієнтові у строк до 01.07.2017 грошові кошти в сумі 1 508 869,48 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок.

У додатку № 1 до договору факторингу сторонами погоджено перелік вимог, які передаються фактору за договором, а у додатку № 2 - визначено, що вимоги за договором факторингу передаються фактору у строк - три робочі дні з дати підписання договору.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статті 526 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що до позивача, як нового кредитора, на підставі договору факторингу перейшло право вимаги від боржника - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" належного виконання всіх зобов'язань за договором поставки від 24.11.2014 № 1101, укладеним між ТОВ "Фрам Ко" (постачальник) та ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (покупець) - далі договір поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Судами встановлено, що на виконання умов договору поставки ТОВ "Фрам Ко" у період з 15.02.2017 по 21.03.2017 передало відповідачу товар загальною вартістю 1 588 283,67 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними за вказаний період, наявними у матеріалах справи, проте відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав.

24.04.2017 ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" звернулося до ТОВ "Фрам Ко" із заявою № 1882 про припинення зобов'язань за договором поставки на суму 1 550 000 грн шляхом часткового зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, які виникли у ТОВ "Фрам Ко" перед ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" за іншим договором поставки - № 4/17 від 02.01.2017 на суму 1 550 000 грн. Вказана заява була отримана ТОВ "Фрам Ко" 27.04.2017, про що свідчить копія інформаційної довідки щодо руху поштового відправлення.

Судами встановлено, що зустрічні грошові вимоги у відповідача виникли на підставі договору поруки від 27.03.2017, яким забезпечувалось виконання зазначеного договору поставки № 4/17 від 02.01.2017, укладеного між ТОВ "Фрам Ко" (покупець) та ТОВ "МЦ "М.Т.К." (постачальник), за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення, харчові продукти для спеціального дієтичного призначення, косметичні засоби (товар) у кількості, асортименті і по цінах згідно накладних, а покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

27.03.2015 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017, між ТОВ "МЦ "М.Т.К." (постачальник, кредитор) та ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (поручитель) був укладений договір поруки (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Фрам Ко" (покупець) своїх зобов'язань за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017, у сумі 1 550 000 грн.

Проте, ТОВ "Фрам Ко" взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару за договором № 4/17 від 02.01.2017 не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у вказаній сумі.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

Отже, врахувавши наведені норми права та договір поруки, суди дійшли правильних висновків про те, що ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." (кредитор) мало право вимагати виконання обов'язку з оплати боргу за вказаним договором поставки безпосередньо від поручителя - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія".

Також судами встановлено, що на підставі вимоги кредитора, 24.04.2017 відповідач - ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", як поручитель, погасив заборгованість боржника - ТОВ "Фрам Ко" за договором поставки на користь ТОВ "Медичний Центр "М.Т.К." на суму 1 550 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № Р1227 від 24.04.2017 та банківською випискою з рахунку ТОВ "Медичний Центр "М.Т.К.". 

Відповідно до статті 556 ЦК України та пункту 3.4 договору поруки до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Згідно з пунктом 4.1 договору поруки у разі виконання поручителем зобов'язань боржника перед кредитором останній зобов'язується передати поручителю всі документи, які засвідчують вимоги до боржника, і передати права, які забезпечують цю вимогу, в 3-денний термін з дня виконання зобов'язання.

Судами встановлено, що 24.04.2017 ТОВ "Медичний Центр "М.Т.К." передало, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" отримало документи, які підтверджують вимогу до боржника - ТОВ "Фрам Ко" та її виконання поручителем, про що свідчить акт приймання-передачі документів від 24.04.2017. 

Отже, суди правильно зазначили про те, що враховуючи оплату ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" (поручителем) заборгованості ТОВ "Фрам Ко" за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 у сумі 1 500 000 грн, відповідач набув зустрічне право вимоги за цим договором до ТОВ "Фрам Ко" на вказану суму.

Враховуючи викладене, судом судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що за основним договором поставки № 1101 від 24.11.2014 ТОВ "Фрам Ко" є кредитором, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" - боржником, і навпаки, за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 ТОВ "Фрам Ко" - боржником, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" є кредитором, отже вимоги, які виникли між сторонами правочинів на підставі цих договорів, є зустрічними та однорідними (грошовими), строк виконання яких настав.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. 

За таких обставин, врахувавши проведений взаємозалік зустрічних однорідних вимог між ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" та ТОВ "Фрам Ко" на суму 1 550 000 грн, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що заборгованість на вказану суму з 24.04.2017 (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог) у відповідача за основним зобов'язанням - договором поставки № 1101 від 24.11.2014 - відсутня.

В зв'язку з чим, суди дійшли правильного висновку, що відповідач повністю виконав свій обов'язок з оплати поставленого товару за договором № 1101 від 24.11.2014 на загальну суму 1 588 283,67 грн (1 550 000 грн + 38 283,67 грн), враховуючи те, що 26.04.2017 відповідач сплатив ТОВ "Фрам Ко" іншу частину заборгованості за вказаним договором поставки у сумі 38 283,67 грн, що підтверджується платіжним дорученням № Р1241, тому заявлена у позові заборгованість у нього відсутня.

При цьому суди обґрунтовано відхилили доводи позивача про те, що оскільки договір про надання послуги факторингу був укладений 24.03.2017, то на момент направлення відповідачем заяви про зарахування зустрічних вимог ТОВ "Фрам Ко" вже не мало зустрічних вимог до ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія", з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (частини 2 статті 603 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Уразі, якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові (частина 1 статті 1085 ЦК України).

Згідно зі статтею 516 ЦК України саме новий кредитор несе ризики, пов'язані із несвоєчасним повідомленням боржника про відступлення права вимоги.

Отже, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, обов'язок у ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" здійснити платіж фактору виник лише після отримання відповідачем повідомлення про факторинг, а саме з 16.06.2017, тому ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" до моменту отримання повідомлення про факторинг мало право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним (аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 914/909/17). 

Доводи касаційної скарги ТОВ "ФК "Європейське бюро реструктуризації" про порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 601-603, 1082 ЦК України,  з огляду на те, що сума боргу  у розмірі 1 588 283,67 грн є спірною, а вимоги не є однорідними та зустрічними, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються вище викладеним. 

З огляду на викладене безпідставними є і доводи ТОВ "Фрам Ко", наведені у поясненнях на касаційну скаргу про те, що зараховані вимоги не мають зустрічного характеру, оскільки як встановлено судами та вже було зазначено вище, за основним договором поставки № 1101 від 24.11.2014 ТОВ "Фрам Ко" є кредитором, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" - боржником, і навпаки, за договором поставки № 4/17 від 02.01.2017 ТОВ "Фрам Ко" - боржником, а ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" є кредитором, отже вимоги, які виникли між сторонами правочинів на підставі цих договорів, є зустрічними та однорідними (грошовими), строк виконання яких настав.

Наведені у відзивах на касаційну скаргу аргументи ТОВ "Дніпродзержинська фармацевтична компанія" та ТОВ "Медичний центр "М.Т.К.", зводяться до обґрунтованості постанови суду апеляційної інстанції, з чим колегія суддів погоджується.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації"  залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/8249/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Є. Краснов

Судді:                                                                                                    Г. Мачульський

                                                                                                    І. Кушнір