ПОСТАНОВА
Іменем України
25 квітня 2018 року
м. Київ
Справа № 925/3/17
Провадження № 12-53гс18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Уркевича В. Ю.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Королюка І.В.,
учасники справи:
 позивач - Національне антикорупційне бюро України (представники - Семенчук М. А., Ярчак І. С.),
 відповідач - Публічне акціонерне товариство «Азот» (представники - адвокати Демидас Д. А., Вєдєрнікова О. С.),
 відповідач - Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (представник - не з'явився),
 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Енергоринок» (представники - адвокати Стилик О. Ю., Калінін М. В.),
 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - розпорядник майна Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» арбітражний керуючий Литвин В. В. (представник - не з'явився),
розглянула у судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року (головуючий суддя - Короткевич О. Є., судді Куровський С. В., Удовиченко О С.) та постанови Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року (головуючий суддя - Майданевич А. Г., судді Гаврилюк О. М., Коротун О. М.) у справі № 925/3/17 Господарського суду Черкаської області за позовом Національного антикорупційного бюро України до Публічного акціонерного товариства «Азот», Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Енергоринок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - розпорядник майна Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» арбітражний керуючий Литвин В. В., про визнання угоди недійсною.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У січні 2017 року Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Азот» і ПАТ «Черкасиобленерго» про визнання недійсною угоди у формі заяви ПАТ «Азот» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 червня 2016 року № 202-09/45.
2.          На обґрунтування позовних вимог НАБУ зазначило про невідповідність спірної угоди вимогам статті 4, частини другої статті 15-1, статті 26 Закону України «Про електроенергетику», пункту 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ), а також інтересам держави і суспільства.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3.          24 травня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Черкасиобленерго» як постачальником та ВАТ «Азот» як споживачем укладено договір постачання електричної енергії № 524-213/24 (далі - договір).
4.          У подальшому ВАТ «Черкасиобленерго» та ВАТ «Азот» на вимогу пункту 5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» були перейменовані у ПАТ «Черкасиобленерго» і ПАТ «Азот» відповідно.
5.          Пунктом 1 договору передбачено, що постачальник електричної енергії (ПАТ «Черкасиобленерго») постачає електричну енергії споживачу (ПАТ «Азот»), а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.
6.          Суди попередніх інстанцій встановили, що за поставлену ПАТ «Черкасиобленерго» на виконання договору у січні 2016 року активну електричну енергію ПАТ «Азот» не оплатило 15 млн грн вартості спожитої електричної енергії, що призвело до утворення заборгованості.
7.          25 травня 2016 року ПАТ «Азот» і ПАТ «Черкасиобленерго» уклали між собою договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 188-304, відповідно до якого розмір фінансової допомоги становить 15 млн грн (пункти 2.1, 4.2 договору № 188-304). Строк повернення фінансової допомоги - до 15 червня 
2016 року.
8.          21 червня 2016 року ПАТ «Азот» направило ПАТ «Черкасиобленерго» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 202-09/45, якою здійснено зарахування та припинення зобов'язань ПАТ «Азот» перед ПАТ «Черкасиобленерго» за договором по оплаті активної електроенергії на суму 15 млн грн та зобов'язань 
ПАТ «Черкасиобленерго» перед ПАТ «Азот» щодо повернення отриманих за договором № 188-304 грошових коштів на суму 15 млн грн та про припинення зобов'язань між цими особами щодо сплати вказаної суми коштів.
9.          Звертаючись із позовом до суду, НАБУ зазначило, що ця угода у формі заяви ПАТ «Азот»про зарахування зустрічних однорідних вимогсуперечить вимогам закону та укладена з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, і за доведення 
будь-якої з цих підстав така угода повинна бути визнана недійсною.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
10.       Господарський суд Черкаської області рішенням від 14 березня 2017 року 
у позові відмовив повністю.
11.       Господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання угоди недійсною з мотивів її невідповідності вимогам законодавства чи укладеності з наміром порушення прав держави.
12.       Київський апеляційний господарський суд постановою від 07 червня 
2017 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України 
від 27 вересня 2017 року, рішення Господарського суду Черкаської області 
від 14 березня 2017 року скасував. Позов задовольнив і визнав недійсною угоду у формі заяви ПАТ «Азот» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 червня 2016 року № 202-09/45.
13.       Приймаючи зазначену постанову, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що в цьому випадку внаслідок здійсненого за заявою ПАТ «Азот» від 21 червня 2016 року № 202-09/45 зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачі знехтували вимогами Закону України «Про електроенергетику» і ПКЕЕ щодо оплати вартості поставленої електричної енергії виключно шляхом перерахування коштів споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. Сторони фактично провели розрахунки за поставлену електричну енергію в іншому форматі без використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнули перерахування іншим учасникам оптового ринку електричної енергії коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що в силу статті 26 Закону України «Про електроенергетику» не вважається оплатою спожитої ПАТ «Азот» у січні 
2016 року електричної енергії.
Короткий зміст заяви про перегляд судових рішень
14.       14 грудня 2017 року ПАТ «Азот» подало до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 3 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), у якій просило ці судові рішення скасувати, а рішення Господарського суду Черкаської області від 14 березня 2017 року залишити в силі.
15.       Заявник вказує на те, що, приймаючи оскаржену постанову, Вищий господарський суд України помилково дійшов висновку, що НАБУ як орган, який створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду із позовами про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України, з огляду на приписи Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» і на виконання покладених на нього завдань та (або) обов'язків. Заявник також не погоджується з висновками суду касаційної інстанції про те, що угода у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є такою, що вчинена з порушенням норм чинного законодавства, а саме частини другої статті 15-1, статті 26 Закону України «Про електроенергетику», та суперечить інтересам держави. 
16.       На підтвердження наведених вище підстав для подання заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року у цій справі ПАТ «Азот» до заяви додало копії постанов Вищого господарського суду України 
від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, від 20 січня 2010 року у справі 
№ 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі № 26/387, від 09 серпня 2012 року у справі № 34/8, від 04 листопада 2014 року у справі № 910/6732/14, від 23 червня 2016 року у справі № 904/6558/15, від 01 грудня 2016 року у справі № 910/1421/16, 
від 09 березня 2017 року у справі № 922/6436/15, від 16 травня 2017 року у справі 
№ 910/1424/16, від 03 липня 2017 року у справі № 910/2694/16, копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2012 року у справі № К/9991/21814/12, від 02 червня 2015 року у справі № К/800/9751/15, від 20 жовтня 2015 року у справі № К/800/34970/15, від 05 квітня 2016 року у справі № К/800/68227/14 та копії постанов Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15, 
від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15, від 13 квітня 2016 року у справі 
№ 6-1528цс15, у яких, за твердженням заявника, по-іншому, ніж в судових рішеннях, про перегляд яких він просить суд, застосовано норми матеріального права.
17.       Крім того, ПАТ «Азот» просило відшкодувати йому судові витрати за рахунок позивача.
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
18.       За змістом підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
19.       01 лютого 2018 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з Верховного Суду України надійшла заява ПАТ «Азот»про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року.
20.       Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 09 лютого 2018 року допустив справу до провадження Верховного Суду, відкрив провадження за заявою ПАТ «Азот», здійснив підготовчі дії, витребував з Господарського суду Черкаської області матеріали справи, надіслав копії заяви особам, які беруть участь у справі, встановив термін подання пояснень до 23 лютого 2018 року. 22 та 23 лютого надійшли письмові пояснення від Державного підприємства «Енергоринок» та НАБУ.
21.       За підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
22.       На підставі цих норм процесуального права Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 16 березня 2018 року передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду заяву ПАТ «Азот» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року у цій справі. 
23.       Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що в судових рішеннях, на які посилається заявник як на підставу неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України та Вищий адміністративний суд України, застосовуючи в подібних правовідносинах одні й ті самі норми матеріального та процесуального права, що й у постанові Вищого господарського суду України, про перегляд якої подано заяву, дійшли протилежних правових висновків про відсутність законодавчих обмежень для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимогна підставі аналізу положень статей 598, 601, 602 Цивільного кодексу України,статей 15^1, 26 Закону України 
«Про електроенергетику».
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень
24.       Заява ПАТ «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 925/3/17 подана з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 3 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви).
25.       Як доказ неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (пункт 1 частина перша статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, від 20 січня 2010 року у справі 
№ 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі № 26/387, від 09 серпня 2012 року у справі № 34/8, в яких суд встановив відсутність законодавчих обмежень для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України.
26.       Також до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України 
від 01 грудня 2016 року у справі № 910/1421/16, від 16 травня 2017 року у справі 
№ 910/1424/16, від 03 липня 2017 року у справі № 910/2694/16, в яких суд касаційної інстанції проаналізував та застосував ті ж норми законодавства, що й у цій справі, однак дійшов висновку про недоведеність підстав для визнання спірних правочинів недійсними та повернув справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.
27.       Заявник також вказує на ухвали Вищого адміністративного суду України 
від 10 липня 2012 року у справі № К/9991/21814/12, від 20 жовтня 2015 року у справі № 826/3917/14, від 02 червня 2015 року у справі № 826/17716/14, від 05 квітня 
2016 року у справі № 2а/1570/6741/11, предметом судового розгляду у яких є законність проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, що випливають з господарських договорів за наявності спеціального законодавства, що регулює порядок здійснення розрахунків за такими договорами. На підставі аналізу норм статей 598, 601, 602 Цивільного кодексу України суд, при розгляді цих справ, дійшов висновку, що випадки недопустимості припинення зобов'язань зарахуванням вимог повинні бути прямо передбачені у законі або у договорі між сторонами таких однорідних зобов'язань. При цьому вказав на те, що норми статей 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику», як і спірні договори, не містять заборони припинення зобов'язань зарахуванням зустрічної вимоги.
28.       Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права (пункт 2 частина перша статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви) до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 910/6732/14, від 23 червня 2016 року у справі № 904/6558/15, від 09 березня 2017 року у справі № 922/6436/15, в яких зауважено на тому, що наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а отже, є необхідність встановлення у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Заявник вказує, що НАБУ не є органом, що наділений правом подавати позови в інтересах держави, оскільки наявність такого повноваження не передбачено ні статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, ні нормами Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».
29.       Також ПАТ «Азот» стверджує, що суди апеляційної та касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, не врахували правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15 
(пункт 3 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, за наявності умов, встановлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності випадків, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.
30.       Також вказує, що оскаржуване рішення суду касаційної інстанції щодо визнання правочину недійсним відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України внаслідок невідповідності інтересам держави і суспільства не відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15, від 13 квітня 2016 року у справі 
№ 6-1528цс15.
31.       У судовому засіданні представник заявника зазначив про необхідність дотримання принципу рівності перед законом і судом, а також про порушення принципу правової визначеності в оскаржуваній постанові судом касаційної інстанції.
(2) Позиція інших учасників справи
32.       Позивач і Державне підприємство «Енергоринок» у своїх письмових поясненнях зазначають, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Також вказують, що Вищий господарський суд України під час винесенні оскаржуваної постанови не допустив неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідності постанови, яка переглядається, висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України, у зв'язку з чим підстав для скасування судових рішень у цій справі немає. 
33.       Заяву про перегляд судових рішень просять залишити без задоволення, а постанову Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року - без змін.
34.       Інші учасники справи письмово свою позицію стосовно заяви ПАТ «Азот» не виклали, проте у судовому засіданні просили в задоволенні заяви відмовити.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Оцінка аргументів заявника
35.       Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент подання заяви) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному в постанові Верховного Суду України, висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права.
36.       Проаналізувавши правові висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року у цій справі та у постановах Вищого господарського суду України від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, 
від 20 січня 2010 року у справі № 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі 
№ 26/387, від 09 серпня 2012 року у справі № 34/8, від 04 листопада 2014 року у справі № 910/6732/14, від 23 червня 2016 року у справі № 904/6558/15, 
від 01 грудня 2016 року у справі № 910/1421/16, від 09 березня 2017 року у справі 
№ 922/6436/15, від 16 травня 2017 року у справі № 910/1424/16, від 03 липня 
2017 року у справі № 910/2694/16, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2012 року у справі № К/9991/21814/12, від 02 червня 2015 року у справі № К/800/9751/15, від 20 жовтня 2015 року у справі № К/800/34970/15, від 05 квітня 2016 року у справі № К/800/68227/14 та постановах Верховного Суду України 
від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15, від 06 липня 2015 року у справі 
№ 6-166цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.
37.       Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, якщо суд (суди) касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з подібними предметами спору, підставами позову, змістом позовних вимог, встановленими судом фактичними обставинами й однаковим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.
38.       Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду.
39.       Згідно з пунктом 1 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
40.       Так, у справах № 26/387, № 37/436-42/416 та № 37/436, що розглядалися Вищим господарським судом України, виникли правовідносини з продажу ДП «НАЕК «Енергоатом» електричної енергії на оптовому ринку електроенергії та купівлі ДП «НАЕК «Енергоатом» такої електроенергії в оптового ринку електроенергії, а направлені заяви у цих справах про зарахування зустрічних однорідних вимог були спрямовані на припинення зобов'язань з оплати електроенергії, яка була ДП «НАЕК «Енергоатом» вироблена, продана на оптовому ринку електроенергії та придбана для власних потреб. Розглядаючи ці справи, суди зазначили, що відповідно до абзацу третього пункту 6 постанови Кабінету міністрів України від 05 травня 2000 року № 755 «Про утворення державного підприємства «Енергоринок» допускається зарахування зустрічних однорідних вимог у разі купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України постачальником, який був власником проданої ним цьому ринку електроенергії для використання її на власні потреби. 
41.       У справі, про перегляд якої просить заявник, виникли правовідносини з постачання-споживання електричної енергії, які регулюються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про електроенергетику» 
(статті 4, 15-1, 26 цього Закону), відповідно до якого регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим Законом, а саме - розрахунки за спожиту електричну енергію проводяться виключно коштами шляхом їх перерахування споживачем електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.
42.       Проте у судових рішеннях, що надані для порівняння, суди застосовували інший нормативно-правовий акт - постанову Кабінету Міністрів України 
від 05 травня 2000 року № 755, якою передбачені випадки розрахунків за куплену на оптовому ринку електричну енергію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Викладене вказує на відсутність неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.
43.       У постановах Вищого господарського суду України від 01 грудня 2016 року 
у справі № 910/1421/16, від 16 травня 2017 року у справі № 910/26687/14 та 
від 03 липня 2017 року у справі № 910/2694/16, копії яких надано заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення відповідно до пункту 1 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви), суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справи передав на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору і безпосередньо впливають на висновок суду про наявність або відсутність підстав для задоволення позову. Ці постанови не містять висновків, які б свідчили про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.
44.       Ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2012 року у справі № К/9991/21814/12, від 02 червня 2015 року у справі № К/800/9751/15, від 20 жовтня 2015 року у справі № К/800/34970/15, від 05 квітня 2016 року у справі 
№ К/800/68227/14, на які заявник посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, не можуть бути прикладом судового рішення, в якому норми матеріального права застосовано по-іншому, оскільки предметом спору у цих справах визнання протиправною та скасування вимоги Контрольно-ревізійного управління щодо усунення порушень фінансово-господарської діяльності, виявлених ревізією, та про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; тобто предмет спору суттєво відрізняється від предмета спору у справі, що розглядається, оскільки не стосується відносин, що виникають при 
постачанні-споживанні електричної енергії.
45.       Отже, у цих ухвалах Вищого адміністративного суду України, на які заявник посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, та у постанові суду касаційної інстанції у справі, яка розглядається, предмет спору та фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.
46.       У справі № 34/8, на яку заявник посилається як на доказ неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, суди встановили, що на підтвердження погашення заборгованості за рішеннями суду відповідач направив заяву про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому до цих правовідносин суди застосували лише положення статті 601 Цивільного кодексу України. У той же час у справі, що переглядається, суди комплексно застосували як приписи наведеної норми цивільного законодавства, так і спеціальні норми права, закріплені у статтях 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику». Відтак суди не допустили неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.
47.       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 11^116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви) заява про перегляд судових рішень господарських судів могла бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - під час оскарженння судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.
48.       У справі, яка переглядається, позивачем виступає НАБУ. Пунктом 13 частини першої статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» НАБУ та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України (порядок подання такого позову визначено статтями 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви), а у справах № 922/6436/15, № 904/6558/15, № 910/6732/14, 
на які посилається заявник, як на доказ неоднакового застосування одних і тих самих норм процесуального права, Вищий господарський суд України не застосовував норми статей 1, 2 та 21 цього Кодексу в контексті наявності права державного правоохоронного органу на подання позову про визнання недійсною угоди.
49.       Отже, зважаючи на відмінність фактичних обставин у названих справах та у справі, що розглядається, а звідси - й на відсутність подібних правовідносин, суди касаційних інстанцій не допустили неоднакового застосування статей 1, 2 та 21 Господарського процесуального кодексу (в редакції, чинній на час подання заяви).
50.       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 111^16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви)заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
51.       Доводи заявника про невідповідність рішення суду касаційної інстанції у справі, що переглядається, викладеному в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15, від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15, 
від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15, висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права також не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке.
52.       У справі № 3-255гс15 предметом спору було стягнення заборгованості за поставлений природний газ, де суд застосував норми права, які регулюють відносини у сфері постачання-споживання природного газу, а саме положення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», в той час як у справі, яка переглядається, виникли відносини щодо невідповідності угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам Закону України «Про електроенергетику» та ПКЕЕ, а отже, правовідносини у цих справах не є подібними, а звідси й відсутні підстави для врахування судом висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24 червня 2015 року.
53.       Як убачаться із судових рішень у справах № 6-166цс15, № 6-1528цс15, при вирішенні спорів Верховний Суд України застосовував норми частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України щодо нікчемності договору як такого, що порушує публічний порядок, проте у справі, що розглядається, НАБУ посилалося на суперечність угоди інтересам держави і суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України), а отже, суди не встановлювали обставини щодо порушення публічного порядку внаслідок вчинення оспорюваної угоди та нікчемності правочину за нею.
54.       За таких обставин правовий висновок суду касаційної інстанції у цій справі не суперечить викладеному у постановах Верховного Суду України № 3-255гс15, 
№ 6-166цс15, № 6-1528цс15 висновку щодо застосування норм матеріального права, оскільки правовідносини між сторонами у зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є аналогічними.
 (2) Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень
55.       Відповідно до частини першої статті 111^26 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час подання заяви) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.
56.       Зважаючи на те, що Велика Палата Верховного Суду не виявила обставин, які б свідчили про неоднакове застосування норм матеріального права при вирішенні справи, у задоволенні заяви ПАТ «Азот» слід відмовити.
Щодо судових витрат
57.       За змістом частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
58.       З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Азот» судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи, покладаються на заявника.
Керуючись пунктами 1 і 2 розділу XI «Перехідні положення», статтею 315 Господарського процесуального кодексу України, статтею 111^26 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент подання заяви), Велика Палата Верховного Суду
П О С Т А Н О В И Л А:
У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27 вересня 2017 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року у справі № 925/3/17 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 02 травня 2018 року.
Головуючий суддя | | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | В. Ю. Уркевич
Судді: | Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
| С. В. Бакуліна | О. Б. Прокопенко
| Д.А. Гудима | І. В. Саприкіна
| В. І. Данішевська | О. М. Ситнік
| О. С. Золотніков | О. С. Ткачук
| Л. М. Лобойко | О. Г. Яновська