Постанова
Іменем України
 
25 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 161/14913/15-ц
 
провадження № 61-13323св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник - головний державний виконавець Жовтневого відділу Державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чернова ЛюдмилаВолодимирівна,
заінтересовані особи: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року у складі судді Івасюти Л. В. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Грушицького А. І., Данилюк В. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2016 року головний державний виконавець Жовтневого відділу Державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чернова Людмила Володимирівна (далі - головний державний виконавець Жовтневого ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Чернова Л. В.) звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення депозитного банківського вкладу.
 
Заява мотивована тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 суму залишку вкладів у розмірі 104175,04 грн та процент по вкладах у розмірі 26 160,75 грн. 
 
До Жовтневого ВДВС міста Дніпро надійшла заява від боржника про те, що існують виняткові обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а саме: події, повʼязані з політичною кризою, воєнні події на сході України та окупація Автономної Республіки Крим, що призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних і юридичних осіб. У зв'язку з цим з метою збереження ліквідності банку та можливістю погашення заборгованості по кредитам, ПАТ КБ «ПриватБанк» змушене звернутися до Національного банку України для отримання рефінансування. Таким чином, просило відстрочити виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 
11 лютого 2016 року строком на 1 рік.
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 
2016 року у задоволенні заяви головного державного виконавця Жовтневого ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Чернової Л. В. про відстрочку виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом 
ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення депозитного банківського вкладу відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилався державний виконавець у своїй заяві про відстрочку виконання судового рішення, не є тими обставинами, що відповідно до вимог статті 373 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви) ускладнюють або виключають виконання рішення суду. 
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, 
ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
 
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.
 
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 
2016 року залишено без змін.
 
Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
 
24 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового звʼязку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована існуванням виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення, які не залежать від волі боржника, зокрема: події, повʼязані з політичною кризою, воєнні події на сході України та окупація Автономної Республіки Крим, що призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних і юридичних осіб, націоналізація ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області справу 
№ 161/14913/15-ц.
 
Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі та роз'яснено їм право подати заперечення на касаційну скаргу до 15 травня 2017 року.
 
17 травня 2017 року справа № 161/14913/15-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».
 
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада 
2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У березні 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи 
№ 161/149413/15-ц передано до Верховного Суду.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Стаття 129^1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частини перша та друга статті 14 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду заяви).
 
Відповідно до статті 373 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
 
При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви) і статті 121 ГПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви) їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
 
Аналогічні розʼяснення містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що обставини, на які посилався державний виконавець у своїй заяві про відстрочку виконання судового рішення, зокрема: події, повʼязані з політичною кризою, воєнні події на сході України та окупація Автономної Республіки Крим, що призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних і юридичних осіб, не є тими обставинами, що відповідно до вимог статті 373 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви) ускладнюють або виключають виконання рішення суду. 
 
Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування ухвал немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 
2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 лютого 
2017 року залишити без змін. 
 
Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило
 
В. М.Коротун
 
М. Є.Червинська