Постанова
Іменем України
 
28 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 658/2846/15-ц
 
провадження № 61-5854 св 18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -        Стрільчука В. А.,
 
суддів:                       Карпенко С. О.,
 
КузнєцоваВ. О. (суддя-доповідач),
 
                                    ОлійникА. С.,
 
                                    УсикаГ. І.,
 
учасники справи:
позивач  - публічне акціонерне товариство комерційний  банк «ПриватБанк»,
відповідач  - ОСОБА_4,
представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 7 червня 2016 року у складі головуючого-судді Батовріної І. Г. та  ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Чиркової К. Г.,   
 
В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний  банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4  про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
 
Позовна заява мотивована тим, що 4 березня 2008 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № HEKOG40000004817, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 98 475 грн  зі сплатою 15 % річних та строком повернення до 4 січня 2022 року. 
 
На підставі заяви ОСОБА_4 від 15 серпня 2008 року кредит переведено з валюти гривня у валюту долар США про що укладено додаткову угоду від 22 серпня 2008 року, згідно з якою станом на 22 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит  № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року складає 98 342 грн 75 коп., що еквівалентно 21 332,48 доларів США, строк кредитування встановлено до 4 березня 2028 року, сплата відсотків 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості. 
 
У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору про іпотечний кредит  № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року утворилась заборгованість, яка станом на 9 червня 2015 року, становить 77 145,66 доларів, що еквівалентно 1 627 773 грн 36 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованість по комісії - 3 513,59 доларів США, заборгованість по пені - 31 828,16 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 3 673,04 доларів США.  
 
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 7 червня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року у розмірі 41 632,61 долари США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 17 112,52 долари США, заборгованість по комісії - 3 513,59 доларів США та неустойку в сумі 110 636 грн 76 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про іпотечний кредит у ОСОБА_6 утворилась заборгованість, яка відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 1050, 1052,1054 ЦК України підлягає стягненню з останньої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому суд першої інстанції погодився із розрахунком наданим банком в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії. Що стосується стягнення неустойки (пеня та штраф), то суд першої інстанції виходив із того, що неустойка не може бути стягнута в іноземній валюті, у зв'язку з чим визначив її розмір у гривні та зменшив її розмір на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також з урахуванням інших обставин справи, а саме - ступінь виконання відповідачем зобов'язань, майновий стан сторін та визначені статтею 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності.    
 
Ухвалою  апеляційного суду Херсонської області від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
  
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що грошових коштів у доларах США за додатковою угодою від 22 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 4 березня 2008 року вона не отримувала і позивачем не надано доказів того, що ці кошти були видані відповідачу.   
 
20 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4  про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
29 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
  
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 4 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № HEKOG40000004817, згідно з яким останній було надано кредит у розмірі 98 475 грн зі сплатою 15 % річних та кінцевим строком повернення до 4 січня 2022 року. 
 
Відповідно до заяви про видачу готівки від 5 березня 2008 року № 100 ОСОБА_4 отримала кредит відповідно до договору про іпотечний кредит № HEKOG40000004817 та кредитного договору № HEKOG50000004817    в сумі 118 170 грн (98 475 грн+19695 грн). 
 
На підставі заяви ОСОБА_4 від 15 серпня 2008 року залишок заборгованості за вказаним кредитним договором було переведено з валюти гривня у валюту долари США, на підставі чого 22 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода  до договору про іпотечний кредит № HEKOG40000004817.
 
Пунктом 8.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № HEKOG40000004817 визначено, що станом на 22 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року становить 98 342 грн 75 коп., що еквівалентно 21 332,48 доларам США.
 
Судом першої інстанції були оглянуті в судовому засіданні оригінали вищевказаних документів. 
 
Згідно розрахунку заборгованості за договором про іпотечний кредит № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» у ОСОБА_4 станом на 9 червня 2015 року існує заборгованість у сумі 77 145,66 долари США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованість по комісії - 3 513,59 доларів США, заборгованість по пені - 31 828,16 доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) - 3 673,04 доларів США.  
 
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Крім того, згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). 
 
Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.
 
Разом із цим за змістом частини другої статті 192, частини третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.
 
Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.
 
Пунктом 6.4 договору про іпотечний кредит № HEKOG40000004817                         від 4 березня 2008 рокута пункту 8.4 додаткової угоди від 22 серпня             2008 року передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.
 
При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитних договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.
 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для їх задоволення та стягнення з відповідача на користь банку: заборгованості за тілом кредиту - 21 006,50 доларів США, заборгованості по процентах за користування кредитом - 17 112,52 доларів США, комісії - 3 513,59 доларів США, неустойки - 110 636 грн 76 коп. (пеня - 63 300 грн + штраф (фіксована частина) - 250 грн + штраф (процентна складова) - 47 086 грн 76 коп.) 
 
При цьому колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що неустойка не може бути стягнута в іноземній валюті, як того просив банк, тому правильно визначив розмір пені та штрафу в національні валюті гривні, а також відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України та, з урахуванням обставин справи, зменшив розмір пені з 671 571 грн 18 коп. (31 828,16 доларів США) до 63 300 грн.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_4 грошових коштів у доларах США за додатковою угодою від 22 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 4 березня 2008 року не отримувала, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 отримала кредитні кошти в національній валюті, а згодом, на підставі її заяви, кредитні кошти за кредитним договором № HEKOG40000004817 від 4 березня 2008 року були переведені в іншу валюту, а саме з валюти гривня у валюту долар США. 
 
Що стосується посилань заявника в касаційній скарзі на те, що оскільки згідно виписки банку погашення кредиту здійснювалось на рахунок, який не співпадає з рахунком зазначеним у кредитному договорі, тобто  відповідач не здійснювала жодних виплат на рахунок зазначений у кредитному договорі, чим порушила право позивача ще у 2008 році, а з указаним позовом банк звернувся лише у липні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, то вони також є безпідставними, оскільки помилкове зазначення номера рахунку в кредитному договорі чи виписці банку, в конкретному випадку, не має ніякого значення, оскільки заявником здійснювалось погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит та додатковою угодою до нього, що визнавалось відповідачем та не заперечувалось позивачем. При цьому останній платіж було здійснено відповідачем 24 жовтня 2013 року, а з указаним позовом позивач звернувся у липні 2015 року, тобто в межах строку передбаченого договором, який становить п'ять років.        
 
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
            
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.
 
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 7 червня 2016 року та  ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                                      С. О. Карпенко
 
В. О. Кузнєцов
 
А. С. Олійник
 
                                                                                      Г.І. Усик