ПОСТАНОВА
Іменем України

06 березня 2018 року 
м.Київ
справа №818/1048/17
касаційне провадження №К/9901/39/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 (суддя Савицька Н.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 (судді Дюкарєва С.В., Жигилій С.П., Перцова Т.С.) у справі № 818/1048/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» до Головного управління ДФС у Сумській області про зобов'язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області про зобов'язання відповідача підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення позивачу надмірно сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 1971945,00грн.

Сумський окружний адміністративний суд постановою від 10.08.2017 адміністративний позов задовольнив повністю. Зобов'язав Головне управління ДФС у Сумській області підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» надмірно сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 1971945,00грн.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21.11.2017  залишив постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 без змін.

Головне управління ДФС у Сумській області звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 та прийняти постанову про відмову в задоволенні заявленого у справі адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Головне управління ДФС у Сумській області посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, а також норм процесуального права - частин першої, другої статті 161, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

Доводи касаційної скарги відповідача обґрунтовуються тим, що сплачені позивачем суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 1557556грн за основним платежем та 394384грн за штрафними санкціями на дату їх сплати не були проведені в інтегрованій картці платника податків, оскільки згідно з вимогами статтей 36, 37 Податкового кодексу України податковий обов'язок щодо сплати неузгоджених сум грошових зобов'язань у позивача як платника податків не виникав. Крім того, рішенням ДФС України від 18.09.2017 №2067516/99-99-11-01-01-25 скасовано рішення про результати розгляду скарги від 22.06.2017 №13388/6/99-99-11-01-01-25 в частині скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Сумській області від 20.04.2017 №0001191405, №0001201405.

У судовому засіданні 27.02.2018 в режимі відеоконференції, представник відповідача вимоги касаційної скарги підтримав. Вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України. Оспорювана сума не є помилково чи надмірно сплаченою сумою грошового зобов'язання, оскільки сплачена в межах кримінального провадження.

Представники позивача проти задоволення касаційної скарги заперечили, вважають, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» відсутні підстави для сплати грошових зобов'язань, спірна сума сплачена помилково, а тому підлягає поверненню.

По справі оголошена перерва до 06.03.2018, явка сторін не була визнана обов'язковою, оскільки представники сторін надали свої пояснення.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем, на виконання ухвали слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.01.2017 про надання дозволу на проведення по кримінальному провадженню № 42016201010000132 від 12.09.2016 позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «А-МУССОН» була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «А-МУССОН» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за наслідками якої складено акт від 29.03.2017 №121/18-28-14-05-20/35068151/42.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Сумській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.04.2017 №0001171405, №0001181405, №0001191405, №0001201405, №0001081304, №0001071304 та №0001061304 про визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість.

На вказані повідомлення-рішення позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу, за результатами розгляду якої, рішенням ДФС України №13388/6199-99-11-01-01-25 від 22.06.2017 були частково задоволені вимоги ТОВ «А-МУССОН» та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області від 20.04.2017 № 0001191405 та № 0001201405 на суму 1971945,00грн.

Перед цією подією, позивачем було платіжними дорученнями №2665 від 21.06.2017 на суму 150000,00грн., №2684 від 22.06.2017 на суму 1500000,00грн та №2659 від 23.06.2017 на суму 321945,00грн. сплачено донараховану суму ПДВ за податковими повідомленнями-рішеннями від 20.04.2017 № 0001191405 та №0001201405 у розмірі 1971945,00грн.

26.06.2017 ТОВ «А-МУССОН» звернулося до ДФС у Сумській області з заявою про повернення помилково та надмірно сплачених коштів у розмірі 1971945,00грн, оскільки вказана сума на час її сплати не була узгоджена.

Разом з тим, відповідач, листом від 12.07.2017 №4882/10/18-28-07-02-38, відмовив у поверненні ТОВ «А-МУССОН» надмірно сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 1971945грн. Зазначив, що в інтегрованій картці платника ТОВ «А-МУССОН» по податку на додану вартість грошові кошти у сумі 1971945грн знаходяться в переплаті по податку на додану вартість та з них не сплачені податкові зобов'язання за висновками акта перевірки від 29.03.2017 №121/18-28-14-05-20/35068151/42. В рамках кримінального провадження прокуратурою Сумської області оскаржується в судовому порядку рішення ДФС України №13388/16199-99-11-01-01-25 від 22.06.2017.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «А-МУССОН»  суди першої та другої інстанції правильно застосували норми матеріального права та виходили з того, що відповідно до пунктів 43.1, 43.3 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, підставами для перерахування надмірно сплачених грошових зобов'язань на час звернення з відповідною заявою до контролюючого органу є наявність переплати по податку та відсутність податкового боргу у платника податків, що в даному випадку встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи. 

У даному випадку фактична надмірна сплата позивачем суми податку на додану вартість здійснена в порядку погашення частини донарахованих за результатами перевірки коштів, що підтверджується відповідними платіжними документами та не заперечується відповідачем.

Відповідачем не надано доказів наявності невідповідності суми надміру сплаченого грошового зобов'язання з податку на додану вартість сумі, заявленій у заяві про повернення коштів.

З огляду на встановлене, платник податків має право на повернення надміру сплаченого грошового зобов'язання з податку на додану вартість, яке він фактично сплатив, а підставою для цього є заява про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість, що, у свою чергу, зобов'язує контролюючий орган вжити заходи до прийняття рішення про повернення надмірно сплачених до бюджету коштів.

Доводи касаційної скарги відповідача правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. Відповідачем визнається, що  ТОВ «А-МУССОН» сплатив суму податку на додану вартість у розмірі 1971945грн, визначену контролюючим органом як суму грошових зобов'язань, до їх узгодження.
Щодо доводів відповідача, що рішення ДФС України №13388/6199-99-11-01-01-25 від 22.06.2017, яким скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Сумській області від 20.04.2017 № 0001191405 та № 0001201405 на суму 1971945,00грн, було скасовано рішенням ДФС України від 18.09.2017 №2067516/99-99-11-01-01-25, то воно прийнято після закінчення строку, встановленого пунктом 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, для повернення надмірно сплачених сум.

До того ж, позивачем оскаржено рішення ДФС України від 18.09.2017 №2067516/99-99-11-01-01-25. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою  від 15.02.2018, задоволено частково апеляційну скаргу ГУ ДФС у Сумській області. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 по справі №818/1457/17 скасовано в частині визнання протиправними дій ДФС України щодо прийняття рішення №2067516/99-99-11-01-01-25 від 18.09.2017 яким було скасовано рішення про результати розгляду скарги від 22.06.2017 №13388/6199-99-11-01-01-25 в частині скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Сумській області від 20.04.2017 №0001191405, №0001201405. В цій частині в задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2017 про скасування рішення ДФС України №2067516/99-99-11-01-01-25 від 18.09.2017 про скасування рішення про результати розгляду скарги від 22.06.2017 №13388/6199-99-11-01-01-25 в частині скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Сумській області від 20.04.2017 №0001191405, №0001201405 залишено без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління ДФС у Сумській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №818/1048/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                         Т.М. Шипуліна

                                                                                                                 Л.І. Бившева

                                                                                                                  В.В. Хохуляк