ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  911/1242/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" у порядку письмового провадження,

на рішення Господарського суду Київської області
у складі судді Щоткіна О.В.
від 29.05.2017 року

на постанову Київського апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., Михальська Ю.Б. 
від 10.10.2017 року

за позовом Приватного підприємства "АПТК"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ"
про стягнення 82090,13 грн.
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "АПТК" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" 82090,13 грн. заборгованості за договором поставки № ЯС/18/03/16-17 від 18.03.2016 року, які складаються з 61817,00 грн. основного боргу,    5763,43 грн. інфляційних втрат, 1352,00 грн. 3% річних та 13157,70 грн. пені.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання вимог договору, позивач поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної №101 від 05.07.2016 на суму 129172, 00 грн. з ПДВ, відповідач частково сплатив 67355,00 грн. з ПДВ, проте у відповідності до пункту 3.3 договору відповідач до 10.07.2016 року включно не здійснив погашення боргу.
Рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року по справі №911/1242/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" на користь Приватного підприємства "АПТК" - 61817,00 грн. боргу, 5763,43 грн. інфляційних втрат, 1349,10 грн.           3% річних, 9282,68 грн. пені, 1524,42 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Дане рішення мотивоване тим, що зважаючи на те, що товар відповідачем отримано, а строк оплати щодо нього настав, однак відповідач в повному обсязі за нього не розрахувався, що підтверджується матеріалами справи та не надав суду доказів відсутності заборгованості, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 61817,00 грн. заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Перевіривши правильність зазначених позивачем періодів та розрахунків згідно подвійної ставки НБУ, суд встановив, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 13157,70 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 9282,68 грн. заявлена до стягнення сума     3% річних в розмірі 1352,00 грн. (з 11.07.2016 по 03.04.2017) підлягає задоволенню частково в сумі 1349,10 грн. (з 12.07.2016 по 03.04.2017), інфляційні втрати, за вказаний період, за розрахунком суду, становлять 6979, 88 грн. Зважаючи на відсутність у суду права виходити за межі позовних вимог, що передбачено статтею 83 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року), заявлені до стягнення інфляційні в розмірі 5763, 43 грн. підлягають задоволенню повністю. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 61817,00 грн. боргу, 5763,43 грн. інфляційних втрат, 1349,10 грн. 3% річних та 9282,68 грн. пені. В іншій частині позову суд відмовив.
Не погоджуючись із винесеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі № 911/1242/17 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року у справі № 911/1242/17 залишено без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що враховуючи той факт, що товар відповідачем отримано, та строк оплати щодо нього настав, проте відповідач в повному обсязі за нього не розрахувався, що підтверджується матеріалами справи позовні вимоги про стягнення з відповідача 61817,00 грн. заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням норм законодавства щодо шестимісячного терміну нарахування пені, а також умов договору про здійснення оплати на протязі 5 банківських днів, вірним періодом до нарахування пені є день починаючи з 12.07.2016 року та по 12.01.2017 року. Таким чином, заявлена до стягнення пеня в розмірі 13157,70 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 9282,68 грн. Заявлена до стягнення сума трьох відсотків річних в розмірі 1352,00 грн. (з 11.07.2016 року по           03.04.2017 року) підлягає задоволенню частково в сумі 1349,10 грн. (з 12.07.2016 року по 03.04.2017 року), інфляційні втрати в свою чергу в розмірі 5763,43 грн. підлягають задоволенню повністю.
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" подало касаційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року частково в частині стягнення  61817,00 грн. боргу, 5763,43 грн. інфляційних втрат, 1349,10 грн. 3% річних, 9282,68 грн. пені, 1524,42 грн. судового збору та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року у справі №911/1242/17 повністю. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.
В касаційній скарзі скаржник зазначає, зобов'язання покупця оплатити товар, що був поставлений по Договору поставки № ЯС-18/03/16-17 від 18 березня 2017 року, Специфікація № 17 від 30 червня 2016 року, видаткова накладна №101 від 05 липня 2016 року, виникає тільки після здійснення постачальником: по-перше, поставки товару, по-друге, падання, окрім інших документів, оригіналів свідоцтв про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів та радіонуклідів. При цьому свідоцтво про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів та радіонуклідів позивач не надав. Факт надання таких документів судами першої та другой інстанції не встановлений, відповідні документи або докази їх передачі Відповідачу в матеріалах справи відсутні. Перебіг строку оплати поставленого товару не почався, обов'язку здійснити оплату товару у відповідача наразі не виникло, а зобов'язання по оплаті покупець може виконати тільки у порядку дострокового виконання зобов'язання (п. 3.3. Договору), що відповідач і зробив, частково оплативши поставлений Товар (видаткова накладна №101 від 05.07.2016 року). Ненадання Постачальником (Позивачем) Свідоцтва про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів та радіонуклідів побічно підтверджує, що поставлений товар може бути неякісним, а відповідач на підставі отриманого від позивача свідоцтва зможе підтвердити збитки, які виникли через неякісний товар та сума до сплати фактично поставленого товару буде значно відрізнятися від базової ціни, узгодженої попередньо в специфікаціях. Отже, суди першої та другої інстанцій при винесенні оскаржуваного рішення не вірно застосували норми матеріального права, не врахували, зокрема, положення ст. 692 ЦКУ та положення Договору поставки, при встановленні наявності обов'язку відповідача оплачувати товар, та визначенні строку з якого наступає нарахування штрафних санкцій відповідно до Договору, вважаючи, що зазначені обставини (обов'язок по оплаті товару, момент, з якого строк оплати вважається порушеним, наявність порушеного права Позивача) є встановленими.
Ухвалою Верховного Суду від 14.02.2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року у справі №911/1242/17. Призначено до розгляду касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року у справі № 911/1242/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 18.03.2016 року між Приватним підприємством "АПТК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" було укладено Договір № ЯС-18/03/16-17 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах Договору кукурудзу, пшеницю (товар).
Пунктами 2.1. -2.4. Договору передбачено, що якість Товару підтверджується посвідченням (свідоцтвом, сертифікатом) про якість та повинна відповідати діючим ДСТУ (ГОСТ). Додаткові вимоги до якості Товару можуть встановлюватися за згодою сторін в Специфікаціях.
Одиниця виміру Товару вказується в Специфікаціях. Кількість Товару (+/- 10 %), що поставляється за цим Договором, встановлюється в Специфікаціях до Договору, які є його невід'ємною частиною. Загальна кількість Товару, що поставляється за цим Договором, становить кількість Товару по всіх підписаних Сторонами Специфікаціям з урахуванням відхилень по кількості фактично поставленого Товару +/- 10 %відповідно до видаткових накладних.
Позивачем на виконання вищезазначених умов, на підставі видаткової накладної № 101 від 05.07.2016 року, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, було поставлено, а відповідачем отримано товар (пшеницю) на загальну суму 129172,00 грн. 
Підпунктом 3.3. договору визначено, що оплата партії Товару здійснюється Покупцем за погодженими в Специфікації цінами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за фактично прийняту вагу відповідно до підписної Сторонами видаткової накладної в строк 5 (п'ять) банківських днів з дати поставки Товару, з урахуванням положень п. 3.4. Договору в такому порядку: 80 % від вартості партії Товару Покупець може оплатити на підставі наданих Постачальником оригіналів Договору, товарно-транспортної накладної, документів, що підтверджують якість Товару, копій видаткової і податкової накладних та відповідної Специфікації; остаточний розрахунок за партію здійснюється за умови надання Постачальником належним чином оформлених оригіналів всіх вказаних вище документів. Інші умови оплати можуть бути погоджені Сторонами в Специфікації.
Відповідач підписуючи видаткову накладну, прийняв товар, за який частково провів оплату в розмірі 67355,00 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
Статтями 525, 526, 629 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Згідно із ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Доводи скаржника про те, що суди під час розгляду справи протиправно не врахували приписи статті 678 Цивільного кодексу України, яка передбачає правові наслідки передання товару неналежної якості, зокрема, право покупця вимагати від продавця пропорційного зменшення ціни є безпідставними, оскільки скаржник під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не довів обставини передання позивачем за Договором поставки неякісного товару, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень наведеної правової норми.   
З аналізу положень статей 526, 530, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України Верховний Суд вбачає, що на підставі договору поставки у покупця, за загальним правилом, виникає обов'язок оплатити продавцеві повну ціну переданого товару у строк (термін), зокрема, встановлений договором, якому відповідає право продавця вимагати таку оплату та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами, а також сплату неустойки.
Сторони у пункті 3.3. Договору поставки встановили строк оплати товару - 5 банківських днів з дати поставки товару в розмірі 80% від його вартості на підставі оригіналів договору, товарно-транспортної накладної, документів, що підтверджують якість товару, копій видаткової і податкової накладних та відповідної специфікації. При цьому остаточний розрахунок за партію здійснюється за умови надання постачальником належним чином оформлених оригіналів всіх вказаних вище документів. 
З аналізу пунктів 3.3., 4.2., 4.6. Договору поставки Верховний Суд вбачає, що виникнення обов'язку покупця з оплати поставленого товару та строк його виконання не пов'язаний з переданням чи непереданням постачальником документів, що підтверджують якість товару. 
Сторони узгодили передання оригіналів свідоцтв про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів та радіонуклідів, посвідчень (свідоцтв, сертифікатів) про якість та ветеринарних документів саме разом із товаром. 
При цьому стаття 666 Цивільного кодексу України надає покупцю право встановити розумний строк для передання документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром, а також відмовитися від договору та повернути товар продавцеві, якщо такі документи не передані продавцем у встановлений строк.
Оскільки у Договорі поставки не передбачено оформлення передачі документів певним окремим документом, доводи скаржника про відсутність підтвердження їх надання позивачем є безпідставними, адже під час розгляду даної справи суди встановили факти поставки спірних партій товару з оформленням відповідних первинних документів, їх прийняття відповідачем без зауважень та вимог про надання відповідних документів. 
Водночас сторони узгодили оплату 80% вартості партії товару на підставі, зокрема, копій видаткової та податкової накладних, які виписуються постачальником після визначення сторонами фактичної (залікової) кількості поставленого товару та повинні бути надані покупцю в строк не більше 2 (двох) календарних днів з моменту поставки товару. І саме фактом надання постачальником належним чином оформлених оригіналів зазначених документів (видаткових та податкових накладних) обумовлене виникнення у покупця обов'язку з остаточного розрахунку за партію товару. При цьому оформлення певним чином факту передачі оригіналів зазначених документів у Договорі поставки також не передбачено.
Зважаючи на те, що відповідач під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не довів обставини відсутності передачі йому позивачем саме оригіналів видаткових та податкових накладних, викладені у касаційній скарзі доводи щодо ненастання строку виконання зобов'язань з оплати поставленого товару, а також неправильне застосування судами положень статей 610-612, 692 Цивільного кодексу України є необгрунтованими. 
Також, відповідач не скористався своїми правами на відмову від договору та повернення товару продавцеві, які закріплені у статті 666 Цивільному кодексу України. 
Враховуючи той факт, що товар відповідачем отримано, та строк оплати щодо нього настав, проте відповідач в повному обсязі за нього не розрахувався, що підтверджується матеріалами справи позовні вимоги про стягнення з відповідача 61817,00 грн. заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Пунктом 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. 
З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що за прострочення оплати отриманого товару за накладною № 101 від 05.07.2016 року нарахована пеня в сумі 13157,70 грн. (з 11.07.2016 року по 03.04.2017 року).
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, строк (термін) виконання зобов'язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події.
З урахуванням норм законодавства щодо шестимісячного терміну нарахування пені, а також умов договору про здійснення оплати на протязі 5 банківських днів, вірним періодом до нарахування пені є день починаючи з 12.07.2016 року та по 12.01.2017 року. Таким чином, заявлена до стягнення пеня в розмірі          13157,70 грн. підлягає частковому задоволенню в розмірі 9282, 68 грн.
Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, заявлена до стягнення сума 3% річних в розмірі 1352,00 грн. (з 11.07.2016 року по 03.04.2017 року) підлягає задоволенню частково в сумі 1349,10 грн. (з 12.07.2016 року по 03.04.2017 року), інфляційні втрати в свою чергу в розмірі 5763, 43 грн. підлягають задоволенню повністю.
З огляду на викладене, дослідивши надані сторонами під час розгляду справи докази, встановивши обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань з оплати переданого за Договором поставки товару, перевіривши правильність здійснених судами попередніх інстанцій розрахунків, Верховний Суд підтримує висновки про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 61817,00 грн. боргу, 5763,43грн. інфляційних втрат, 1349,10 грн. 3% річних та 9282,68 грн. пені. В іншій частині позову слід відмовити.
У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суду апеляційної інстанції з одних лише формальних міркувань.
Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права під час прийняття оскаржуваних процесуальних докуменіву не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Касаційного господарського суду України не вбачає.
З огляду на зазначене, Касаційний господарський суд України дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд - ,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯСЕНСВІТ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 року у справі №911/1242/17 - без змін.
2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                О. Баранець 
Судді                                                                                          Г. Вронська
                                                                                          В. Студенець