Постанова
Іменем  України 
25 квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 577/3972/16-ц
провадження № 61-16123св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                   Крата В. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Рибалки В. Г., Ткачук С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності             15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 577/3972/16-ц передана до Касаційного цивільного суду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила збільшити розмір аліментів                                з 250 грн до 2 000 грн щомісячно до повноліття дитини або зміни обставин.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6. 
 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області                       від 03 липня 2007 року зі ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти у розмірі 250 грн щомісячно на утримання сина до його повноліття. 
 
Зазначає, що дитина має вади зору і потребує постійного лікування. Сума аліментів, яка стягнута за рішенням суду, у зв'язку з інфляційними процесами в державі не дає змоги утримувати дитину на належному рівні. За своїм матеріальним становищем ОСОБА_5 має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки постійно їздить на заробітки за кордон, придбав два автомобілі та житловий будинок, у якому здійснює капітальний ремонт, а також успадкував квартиру в центрі міста.
 
Оскільки відповідач дитині додаткової допомоги не надає, просила позов задовольнити.
 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області                            від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
 
Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі               1 500 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття або зміни обставин, починаючи стягнення з 26 вересня 2016 року.
 
Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати:              800 грн за надання правової допомоги, 551 грн 20 коп. судового збору, всього 1 351 грн 20 коп.
 
Виконавчий лист від 03 липня 2007 року № 2-1368/07 про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на сина ОСОБА_6,                 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 250 грн щомісячно, починаючи                 з 11 червня 2007 року до його повноліття, відізвано.
 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, як батько дитини, разом із матір'ю зобов'язаний брати участь в утриманні свого сина до досягнення ним повноліття або зміни обставин. Відповідач за своїм матеріальним становищем має можливість сплачувати більшу суму аліментів ніж                     250 грн, що дає правові підстави для висновку про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі.
 
Рішенням апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції змінене та постановлено нове рішення, яким визначено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина                        ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 750 грн щомісячно, починаючи стягнення з 21 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
Компенсовано ОСОБА_5 за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 303 грн 16 коп.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягуваних аліментів з 1 500 грн до 750 грн, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні відомості та позивачем не доведено значного покращення матеріального становища відповідача і його спроможності сплачувати аліменти у розмірі 1 500 грн.
 
У січні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано перебування відповідача за кордоном, отримання спадщини, придбання автомобіля та незадовільний стан здоров'я дитини. Крім того, змінений розмір аліментів слід стягувати з моменту подання позову, а не постановлення рішення. Також судом неправильно вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
04 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області                            від 03 липня 2007 року зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти у розмірі 250 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.
 
Відповідно до довідки центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради Сумської області від 18 серпня 2016 року, ОСОБА_4 проживає разом з сином ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1.
 
Згідно із медичною довідкою від 06 вересня 2016 року ОСОБА_6 страждає на захворювання органів зору і перебуває на « Д» обліку.
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини                            від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України  27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Положеннями статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що на час розгляду справи дитині виповнилось майже 11 років, у зв'язку з чим вона потребує значно більше коштів на своє належне утримання і виховання ніж у 2007 році, коли їй було 2 роки. 
 
Враховуючи стан здоров'я дитини, інфляційні процеси, постійне зростання цін на товари і послуги, а також обставини того, що обов'язком обох батьків є належне утримання своїх дітей, відсутність у відповідача постійного заробітку та інших доходів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 750 грн щомісячно.
 
Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн, оскільки доказів про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 750 грн, позивачка не надала.
 
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
 
Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили, тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що збільшений розмір алміентів суд був зобов'язани стягнути з моменту пред'явлення відповідного позову, а не постановлення судового рішення. 
 
Щодо агрументів касаційної скарги про неправильне вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Сумської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                 В. І. Журавель

                                                                                                            Н.О. Антоненко

                                                                                                            В.І. Крат