ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

07.02.2018 | Київ | К/9901/3819/18 К/9901/3821/18 743/432/16-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши в письмовому провадженні в касаційній інстанції адміністративну справу № 743/432/16-а
за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, провадження по якій відкрито 
за касаційними скаргами представника громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Ріпкінського районного суду Чернігівської області, прийняту 15 квітня 2016 року у складі: головуючого - Сташківа В.Б., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Бужак Н. П., суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А., та Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 12 травня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Бужак Н. П., суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,
в с т а н о в и в :
Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надав належних документів на імміграцію в Україну, офіційно ніде не працює, не має можливості самостійно покинути Україну, відповідно до рішення від 12.04.2016 року у строк до 13 квітня 2016 року територію України не покинув. Також зазначено, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про примусове повернення та перейде на нелегальне становище.
Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року позов задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, а тому відповідач повинен бути примусово видворений за межі України з одночасним затриманням з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу представника відповідача - громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року скасовано в частині задоволених вимог про затримання громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_4 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення та ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_4 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовлено. В решті постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області залишено без змін.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні в частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що законодавством не встановлено право суб'єктів владних повноважень на звернення до суду з вимогами про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, а адміністративним судам не надано компетенції щодо вирішення таких питань. В частині позовних вимог щодо примусового видворення за межі території України громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення таких позовних вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.  
Касаційна скарга обґрунтована тим, що право на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню, передбачено статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент звернення до суду з позовом). 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представник громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 - ОСОБА_5  звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини справи, а також не враховано, що обов'язок доказування у таких справах покладено на суб'єкта владний повноважень.
12 січня 2018 року вказані касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до касаційного розгляду в судовому засіданні на 07 лютого 2018 року о 12 годині 30 хвилин.
Враховуючи, що у судове засідання учасники справи не з'явилися, хоча вони належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.04.2016 року працівниками УСБУ в Одеській області спільно із ГУДМС України в Одеській області проведено відпрацювання промринку « 7-кілометр» (смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область) на предмет виявлення іноземних громадян та осіб без громадянства, які проживають на території України з порушенням вимог міграційного законодавства України. Під час даної перевірки було затримано громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без документів, що підтверджують його особу та право проживання в Україні.
12.04.2016 року Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. Цього ж дня Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 та зобов'язано останнього покинути територію України до 13 квітня 2016 року. 
13.04.2016 року Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області складено протокол про адміністративне затримання громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 та прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційних скарг, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді виходить з наступного.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI). 
За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. 
Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI). 
Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. 
Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.
Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Оскільки громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 за межі території України.
Твердження представника відповідача - ОСОБА_5 щодо порушення права громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4, передбаченого частиною другою статті 15 КАС України, а саме не надання можливості особі, яка не володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, користуватися рідною мовою або мовою, якою вона володіє, завдяки залученню до справи перекладача, не відповідає дійсності, оскільки під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було залучено перекладача - ОСОБА_6 Зунг, про що свідчить підписаний перекладачем текст присяги та розписка (а.с.25). 
Крім того, під час надання громадянином Республіки В'єтнам ОСОБА_4 пояснень в Овідіопольському РВ ГУДМС України в Одеській області та вручення відповідачу примірника рішення про примусове повернення його в країну походження також був присутній перекладач (а.с.6, 12-15).
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності законодавчо встановленого права у позивача на звернення до суду з вимогами про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, а адміністративним судам не надано компетенції щодо вирішення таких справ.
Відповідно до статті 185-5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону, яка діяла на момент звернення до суду з позовом та вчинення судом процесуальної дії) позовні заяви іноземців чи осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про прийняття рішення про примусове видворення іноземців чи осіб без громадянства з України або щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню, або з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземців чи осіб без громадянства відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Адміністративні справи, передбачені частиною першою цієї статті, розглядаються судом у п'ятиденний строк з дня надходження позовної заяви, крім справ про затримання, які суд розглядає невідкладно, але не пізніше триденного строку з дня надходження позовної заяви.
Таким чином, ухвалюючи рішення судом апеляційної інстанції не враховано норми статті 185-5 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, в якому було вірно застосовано вищезазначену норму Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, залишивши в силі в цій частині рішення суду першої інстанції як таке, що скасоване помилково. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задовольнити.
Касаційну скаргу представника громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.  
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року в справі № 743/432/16-а скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_4 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, залишивши в силі в цій частині постанову Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року.
В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                 О. В. Білоус
                                                                                          І. Л. Желтобрюх