ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  5015/118/11 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Чайки М.А.,

учасники справи:
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач",
арбітражний керуючий, ліквідатор, Козій В.Ю. - не з'явився,
ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина"
представник кредитора - не з'явився, 
кредитор - Публічне акціонерне товариство "Львівський завод Автонавантажувач",
представник кредитора - Гаврилюк О.Р., керівник,
кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування", 
представник кредитора - Ганайлюк Б.А., директор (в режимі відеоконференції),
кредитор - Приватне акціонерне товариство "ВНК Розточчя СТ",
представник кредитора - Максимишин І.Б., адвокат (Ордер) (в режимі відеоконференції),

розглянувши в режимі відеоконференції касаційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "ВНК Розточчя СТ"
на ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017
суддя: Чорній Л.З.
та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017
у складі колегії суддів: Желік М.Б. (головуючий), Костів Т.С., Марко Р.І.
у справі № 5015/118/11 господарського суду Львівської області
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач"
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (далі - ТОВ "Укравтозапчастина", ініціюючий кредитор) звернулось до господарського суду Львівської області з заявою про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (далі - ТОВ "УК "Львівський автонавантажувач", боржник), у порядку  ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
     
2. Ухвалою господарського суду від 15.09.2010 провадження у справі про банкрутство ТОВ "УК "Львівський Автонавантажувач" припинено у зв'язку із недотриманням кредитором вимог ст.6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
    
3. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 апеляційну скаргу ТОВ "Укравтозапчастина" задоволено повністю, ухвалу господарського суду Львівської області від 15.09.2010 у справі №28/45 скасовано; матеріали справи скеровано на розгляд до господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

4. Ухвалою господарського суду Львівської області від 12.01.2011 прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі №5015/118/11.

5.  Ухвалою місцевого господарського суду від 08.02.2011 у цій справі введено процедуру розпорядження майном боржника і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Скочка І.Я.

6. Постановою господарського суду Львівської області від 15.07.2011 ТОВ "УК "Львівський автонавантажувач" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 
06.08.2011в газеті "Голос України" №143 (5143) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

7. Ухвалою місцевого господарського суду від 26.03.2014 у цій справі Товарну біржу  "НАША" (далі - ТБ "НАША")  визнано учасником провадження у справі про банкрутство ТОВ "УК "Львівський Автонавантажувач".

8. 06.05.2014 між ТОВ "УК "Львівський Автонавантажувач", в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Хомишина І. та Товарною біржею "Наша" в особі ОСОБА_12 укладено Договір №4-13 про проведення аукціону з продажу майна банкрута.

9. 21.04.2017 Приватне акціонерне товариство "ВНК "Розточчя СТ" (далі - ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ") звернулось до господарського суду у справі № 5015/118/11 з заявою про визнання недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9, 4.10, 7.1 Договору № 4-13 від 06.05.2014 про проведення аукціону та застосування наслідків недійсності, як то: зобов'язати Товарну біржу "Наша" та ФОП Філатов Д.Л. повернути боржнику неправомірно отримані кошти виручки, згідно з протоколами біржового комітету №№ 5-074; 5-075; 5-076 і кошти гарантійного внеску згідно з протоколами біржового комітету №№ 5-094 і П/5-094.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

10. Ухвалою господарського суду Львівської області від 14.06.2017 року у справі № 5015/118/11, зокрема, заяву ПрАТ "ВНК Розточчя СТ" про визнання недійсним договору №4-13 від 06.05.2014  про проведення аукціону задоволено частково; пункт 4.10 Договору №4-13 від 06.05.2014 визнано недійсним; зобов'язано організатора торгів Товарну Біржу "НАША" перерахувати  замовнику ТОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" додаткову винагороду, яка склала 10% від суми перевищення початкової ціни (сума перевищення початкової ціни вираховується шляхом віднімання початкової ціни від ціни продажу), отриману на виконання п.4.10 Договору №4-13 від 06.05.2014 про проведення аукціону; у задоволенні решти вимог Заяви  відмовлено, тощо. 

11. Ухвала суду першої інстанції, в частині розгляду Заяви ПрАТ "ВНК Розточчя СТ" (щодо визнання недійсними пунктів 2.1.12 та 2.1.13 Договору), мотивована тим, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлені базові терміни проведення повторних та других повторних торгів, водночас законодавець надає сторонам можливість в договорі передбачити інші терміни проведення торгів не обмежуючи їх у строках. За висновками суду першої інстанції,  оскільки Договір № 4-13 від 06.05.2014 укладений на виконання Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" для реалізації майна Боржника в межах процедури банкрутства, встановлення в договорі можливих, збільшених, термінів проведення повторних та других повторних торгів не суперечать чинному законодавству.

12. Ухвала суду в частині розгляду Заяви, щодо  п.4.9 Договору, мотивована тим, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не встановлено чіткого порядку використання неповернутих гарантійних внесків;  сторонами спірного Договору №4-13 від 06.05.2014 досягнуто згоди щодо порядку використання гарантійного внеску у разі, якщо переможець торгів не виконав свого обов'язку щодо сплати ціни договору, у відповідності до вимог Закону. 

13. Задовольняючи Заяву ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" в частині визнання недійсним п.4.10 Договору №4-13 від 06.05.2014, суд виходив з того, що, наявний в матеріалах справи Договір №13 А від 04.04.2013 (укладений між  ТБ "НАША" та ТОВ "УК "Львівський Автонавантажувач" на проведення аукціонів з продажу майна підприємства-банкрута) та пропозиції ТБ "НАША" від 18.03.2013 не містять  відомості про отримання додаткової винагороди в розмірі 10% від суми перевищення початкової ціни. За висновком суду, сплата такої додаткової винагороди торгівельній організації призводить до зменшення ліквідаційної маси підприємства-банкрута, що в свою чергу тягне за собою і зменшення обсягу погашених в майбутньому кредиторських вимог.

14. Щодо вимог ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" визнати недійсним  пункт 7.1 Договору про проведення аукціону, суд першої інстанції вказав на те, що мотивація причин визнання цього пункту договору в заяві та доповненні до заяви про визнання недійсним ряду положень Договору №4-13 про проведення аукціону від 06.05.2014 відсутня, відтак, за висновком суду, ці вимоги заявника є необґрунтованими.

15. Крім того, місцевий господарський суд вказав на те, що аукціонний комітет створений у відповідності до вимог ст.12 Закону України "Про товарну біржу", ст.4 п.4.5 Статуту біржі та діє на підставі Положення про аукціонний комітет (затвердженого Головою біржового комітету від 05.01.2015), відтак, структурний підрозділ ТБ "НАША" не є третьою стороною договору, а лише займається підготовкою та проведенням аукціону. Взаємовідносини члена аукціонного комітету ФОП Філатов Д.Л. та ТБ "Наша" врегульовані іншими угодами, які не мають відношення до процедури банкрутства ТОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" та змісту оскаржуваного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

16. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017  у справі №5015/118/11 апеляційні скарги ТБ "НАША",  ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування",  ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" залишено без задоволення; ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017 у справі №5015/118/11 залишено без змін.

17. Апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції, в частині розгляду Заяви ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" про визнання недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9, 4.10, 7.1 Договору № 4-13 від 06.05.2014, та вказав на те, що: аукціонний комітет не є третьою стороною договору, а лише займається підготовкою та проведенням аукціону, що не суперечить законодавству; Законом не заборонено в договорі про проведення аукціону визначати інший строк проведення повторного та другого повторного аукціону, встановлення в договорі можливих, збільшених, термінів проведення повторних та других повторних торгів не суперечать чинному законодавству; Законом не встановлено чіткого порядку використання неповернутих гарантійних внесків, відтак, в оскарженому договорі сторони погодили відповідний порядок використання гарантійного внеску; сплата додаткової винагороди торгівельній організації призводить до зменшення ліквідаційної маси підприємства-банкрута, що в свою чергу тягне за собою і зменшення обсягу погашених в майбутньому кредиторських вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Львівської області від 14.06.2017 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №5015/118/11,  ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" звернулось з касаційною скаргою. 

19. У касаційній скарзі скаржник просить господарський суд касаційної інстанції:
19.1. скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017 (в частині відмови ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" у задоволенні решти вимог по заяві про визнання недійсним Договору  № 4-13 від 06.05.2014 про проведення аукціону) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 (в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ") у справі №5015/118/11;
19.2. справу №5015/118/11 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ
20. Ухвалою Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. (визначеній за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, Протокол від 21.02.2018), від 01.02.2018 у справі №5015/118/11 клопотання ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження задоволено; поновлено ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ"; повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду касаційної скарги; надано строк для подання відзивів. 
21. 27.03.2018 та 02.04.2018 до Верховного Суду від ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" надійшли Клопотання про участь скаржника у судовому засіданні щодо розгляду касаційної скарги в режимі відеоконференції.  
22. Ухвалою суду касаційної інстанції від 03.04.2018 у справі №5015/118/11 клопотання ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ"  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, доручено Львівському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції 10.04.2018, тощо.
23. Представник ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ", в засіданні суду касаційної інстанції (в режимі відеоконференції), повністю підтримав вимоги касаційної скарги, з підстав наведених у ній; просив Касаційний господарський суд скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017 (в частині відмови ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" у задоволенні решти вимог по заяві про визнання недійсним Договору  № 4-13 від 06.05.2014 про проведення аукціону) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 (в частині залишення без задоволення апеляційної скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ") у справі №5015/118/11; справу №5015/118/11  передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
24. Представник ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування", в судовому засіданні касаційного суду (в режимі відеоконференції), підтримав доводи та вимоги касаційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

25. Представник ПАТ "Львівський завод Автонавантажувач", в засіданні суду, проти вимог та доводів скаржника заперечив, з підстав їх необґрунтованості, просив Суд  ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017  та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №5015/118/11 залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (Приватного акціонерного товариства "ВНК Розточчя")

26. Скаржник вказує на порушення ст.ст. 22, 49, 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 20, 215 ЦК України. 
При цьому скаржник доводив, що:
-          відсутність в Договорі №4-13 від 06.05.2014 початкової вартості майна банкрута, що підлягає продажу з аукціону, є порушенням приписів ст. 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";
-          Договір №4-13 від 06.05.2014 є тристороннім, що суперечить ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом":
-          строки проведення повторного та другого повторного аукціону, передбачені п.п. 2.1.12, 2.1.13 п.2 Договору №4-13 від 06.05.2014, значно перевищують, встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", строк проведення ліквідаційної процедури;
-           положення п. 4.9 Договору №4-13 від 06.05.2014 не відповідають вимогам чинного законодавства в частині зарахування ТБ "НАША" у власний дохід та в дохід члена аукціонного комітету сум гарантійних внесків.

Доводи кредитора (ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування")

27. ТОВ "Львівські заводи автомобілебудування" відзиву на касаційну скаргу не подало, представник кредитора в засіданні суду касаційної інстанції (в режимі відеоконференції) доводив невідповідність оскаржених пунктів Договору №4-13 від 06.05.2014  вимогам та положенням Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
  
Доводи кредитора (ПАТ "Львівський завод Автонавантажувач")

28. ПАТ "Львівський завод Автонавантажувач" відзиву на касаційну скаргу не подало, представник кредитора в судовому засіданні доводив, що умови Договору №4-13 від 06.05.2014 визначені за волевиявленням сторін цієї угоди, не порушують приписів Закону про банкрутство. 
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ  
29. Конституція України

Стаття 129 встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. 

30. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 
Відповідно до ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

31. Господарський процесуальний кодекс України (далі -ГПК України), в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991

Згідно зі ст.4^1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Виходячи з вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 47 ГПК України, судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінка доказів це визначення їх об'єктивної дійсності, правдивості та достовірності. 
Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з погляду на їх належність, допустимість, достатність та взаємозв'язок є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що слідують із отримуваної доказової інформації.       
Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

32. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону, що діяла до 19.01.2013)

Згідно ч.2 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", строк ліквідаційної процедури не може перевищувати дванадцяти місяців. Господарський суд може продовжити цей строк на шість місяців, якщо інше не передбачено цим Законом.

За ст. 30 Закону про банкрутство, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

33. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI 

Пунктом 1-1 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 22.12.2011 року               № 4212-VI) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. 
Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, після 19.01.2013 реалізація майна боржника в усіх без виключення справах про банкрутство відбувається за правилами нової редакції Закону про банкрутство.

Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 43 вказаного Закону  передбачено, що початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Відповідно до ст. 44 Закону  про банкрутство, ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону; ліквідатор має право самостійно проводити торги на аукціоні відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону-юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги; ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу; у разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами. 

Згідно з частинами 1, 4 - 6 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Суб'єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники. Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. 

За договором про проведення аукціону організатор аукціону зобов'язується за свій рахунок провести аукціон та укласти договір з його переможцем, а замовник - сплатити організаторові аукціону обумовлену договором винагороду. До договору про проведення аукціону застосовуються правила про комісію (при укладенні на аукціоні договору організатором від свого імені) або доручення (в інших випадках), якщо інше не встановлено цим Законом.
Після оприлюднення оголошення про проведення аукціону організатор може відмовитися від договору лише у випадку, коли проведення аукціону стало неможливим з причин, за які організатор аукціону не відповідає (ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 57 вказаного Закону, початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим;  початкова вартість підлягає зазначенню у договорі на проведення аукціону.

Статтею 65 Закону про банкрутство передбачено особливості проведення повторного аукціону. Так, якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов'язаний провести повторний аукціон. Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону зобов'язаний провести другий повторний аукціон. Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Відповідно до ст. 70 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", гарантійні внески учасників підлягають поверненню протягом трьох робочих днів з дня закінчення аукціону, крім випадків, передбачених частинами другою - третьою цієї статті; гарантійний внесок, сплачений переможцем аукціону, зараховується до ціни, що підлягає сплаті; гарантійний внесок не підлягає поверненню у разі, якщо аукціон закінчився без визначення переможця (крім випадків виявлення недоліків майна, не зазначених в оголошенні про проведення аукціону, що розміщується на веб-сайті), а також переможцю аукціону, якщо він не виконав обов'язку щодо сплати ціни відповідно до вимог цього Закону; організатор аукціону, який не повернув гарантійного внеску або сплаченої ціни у встановлений строк, сплачує пеню в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України від суми боргу за період прострочення.

34. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України)
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. 
Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги (ст. 1002 ЦК України).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
35. В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

А.2. Щодо суті касаційної скарги

Предметом розгляду, в даному випадку, є Договір №4-13 від 06.05.2014 про проведення аукціону, укладений між ТОВ "УК "Львівський Автонавантажувач", в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Хомишина І. (замовник) та Товарною біржею "Наша" в особі ОСОБА_12 (організатор). 

Провадження у справі про банкрутство вказує на спеціальний статус боржника, відтак, всі його дії та дії щодо нього мають оцінюватися з урахуванням та в межах положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається зі змісту приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",  наведених у п. 33 цієї постанови, організатор аукціону, згідно з ч.6 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", визначається замовником аукціону за конкурсом; укладення договору про проведення аукціону прямо передбачено Законом про банкрутство та є складовою процедури підготовки до проведення аукціону; до договору про проведення аукціону застосовуються правила про комісію (при укладенні на аукціоні договору організатором від свого імені) або доручення (в інших випадках), якщо інше не встановлено цим Законом; у договорі на проведення аукціону  обов'язково зазначається початкова вартість майна.

Крім того, за приписами ч. 1, 2 ст. 70 Закону про банкрутство, гарантійні внески учасників підлягають поверненню протягом трьох робочих днів з дня закінчення аукціону, крім випадків, передбачених частинами другою - третьою цієї статті. Гарантійний внесок, сплачений переможцем аукціону, зараховується до ціни, що підлягає сплаті. За своєю правовою суттю гарантійний внесок є завдатком та до нього застосовуються правила, передбачені ч. 1 ст. 571 Цивільного кодексу України.
З наведених норм чинного законодавства випливає, що у випадку, коли гарантійний внесок не підлягає поверненню учаснику аукціону (ч. 2-3 ст. 70 Закону про банкрутство), він стає власністю боржника в інтересах якого діє замовник аукціону - ліквідатор, оскільки ця сума зараховується до ціни продажу майна. Відповідно, гарантійний внесок у цьому випадку підлягає перерахуванню організатором аукціону боржнику. У свою чергу організатор аукціону отримує плату за надані ним послуги з організації аукціону в обсязі, передбаченому договором, та не має правових підстав для зарахування у власний дохід також і сум гарантійних внесків. 
Крім того, незважаючи на те, що саме організатор аукціону укладає із заявниками договори про завдаток (ч. 5 ст. 51 Закону про банкрутство), згідно з ч. 2 цієї статті, до договору про проведення аукціону застосовуються правила про комісію (при укладенні на аукціоні договору організатором від свого імені) або доручення (в інших випадках), якщо інше не встановлено цим Законом. 
Укладений у справі договір на проведення аукціону за свою суттю є договором доручення. Відтак, організатор аукціону діє як повірений та не може, окрім плати за свої послуги з організації аукціону, залишати собі гарантійний внесок, який має належати боржнику у зв'язку з відмовою учасника аукціону від укладання договору купівлі-продажу. 
Така правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2014 у справі № 5/112/10.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює певні строки для кожної з процедур банкрутства, необґрунтоване збільшення або порушення таких строків призводить до відповідного збільшення та накопичення кредиторської заборгованості або витрат пов'язаних зі здійсненням відповідної процедури, що негативно впливає на права та обов'язки всіх учасників судового провадження, особливо, кредиторів. Порушення встановлених Законом строків процедур банкрутства, може вказувати на неналежне виконання  арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) своїх повноважень та мати певні наслідки.

Як про це вже було вказано вище, за приписами  ч.2 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону, що діяла до 19.01.2013), строк ліквідаційної процедури не повинен перевищувати дванадцяти місяців. Господарський суд може продовжити цей строк на шість місяців, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI), у випадках, передбачених Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін  приймає постанову про визнання боржника банкрутом   і відкриває ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Дана редакції Закону не передбачає можливості продовження строків ліквідації, відтак, всі етапи процедури ліквідації мають бути вчинені в межах встановленого Законом строку. 

Таким чином, рішення господарських судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні Заяви  ПрАТ "ВНК Розточчя СТ",  в частині визнання недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9 Договору № 4-13 від 06.05.2014 прийняті з порушенням вимог частини першої статті 4 ^7 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи і частини першої ст. 43 названого Кодексу, стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, без належного правового аналізу відповідності оскаржених умов Договору  приписам та цілям Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій  щодо недійсності п. 4.10 Договору № 4-13 від 06.05.2014 та застосування відповідних наслідків, оскільки дана умова Договору не відповідає меті та цілям процедури банкрутства, визначеним положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки сплата визначеної умовами п. 4.10 вказаного Договору додаткової винагороди торгівельній організації призводить до зменшення ліквідаційної маси підприємства-банкрута, що в свою чергу тягне за собою і зменшення обсягу погашених в майбутньому кредиторських вимог.

Також, Верховний Суд погоджується з рішенням судів попередніх інстанцій в частині відмови ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" у визнанні недійсним п. 7.1 Договору про проведення аукціону, за відсутності обґрунтувань та вмотивованих підстав  визнання цього пункту договору №4-13 про проведення аукціону від 06.05.2014 недійсним (нікчемним). Під час касаційного провадження скаржником, також, не було наведено заперечень проти судових рішень в цій частині.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до п.2 ч.1 ст.308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003р. (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006р. (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України (у вказаній редакції), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.
Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги ПрАТ "ВНК Розточчя", та скасування ухвали господарського суду Львівської області від 14.06.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 частково, в частині відмови у визнанні недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9 Договору № 4-13 від 06.05.2014, з направленням справи у скасованій частині на новий розгляд до господарського суду Львівської області. 

Під час нового розгляду, господарським судам належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване  рішення.  Зокрема, належить встановити відповідність оскарженим умовам спірного Договору приписам та цілям Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дотриманням балансу інтересів всіх учасників даного судового процесу.

В. Судові витрати
У зв'язку зі скасуванням постанови апеляційного господарського суду і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4^2, 43 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991), ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 
                    
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "ВНК Розточчя СТ" задовольнити частково.

2. Скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 частково, в частині відмови у визнанні недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9 Договору № 4-13 від 06.05.2014.

3. Справу № 5015/118/11 в частині відмови у визнанні недійсними  (нікчемними)  пп. 2.1.12,  2.1.13, 4.9 Договору № 4-13 від 06.05.2014 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

4. В іншій частині ухвалу господарського суду Львівської області від 14.06.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі № 5015/118/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили  з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                   Л.Й. Катеринчук

                                                                                                                    В.Г. Пєсков