Постанова
Іменем України
 
14 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 457/725/16-ц
 
провадження № 61-1646св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,  Штелик С. П. (суддя-доповідач)
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач -  ОСОБА_2,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В.,
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності. 
 
Зазначав, що йому на праві власності належить 40/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 29 квітня 2010 року. Відповідачу на праві спільної часткової власності належить 60/100 ідеальних частин вказаного житлового будинку. Разом з тим, ОСОБА_2 відмовляється укласти та нотаріально посвідчити договір про поділ житлового будинку в натурі і припинити право спільної часткової власності. Дії відповідача щодо відмови в укладенні договору про виділ частки в натурі у нерухомому майні порушують його право та інтереси як власника майна, яке він не може використовувати на власний розсуд, оскільки право спільної часткової власності він змушений здійснювати за згодою іншого співвласника, з яким він перебуває у неприязних стосунках.
 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив поділити в натурі спірний будинок відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 18 липня 2014 року.
 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 28 липня                2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. В порядку поділу спільного майна визнано право власності за ОСОБА_1 на новоутворений об'єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею  73,77 кв. м, житловою площею - 20,98 кв. м, що відповідає 40/100 ідеальних частин житлового будинку, а саме: приміщення              1-1 веранда  4,89 кв. м, приміщення 1-2 коридор  6,33 кв. м, приміщення                          1-3 житлова кімната 20,98 кв. м, приміщення 1-4 коридор мансарди                       12,20 кв. м, приміщення 1- 5 приміщення 13,52 кв. м, приміщення 1-6 коридор  3,03 кв. м, приміщення 1-7 приміщення  12,82 кв. м.
 
В порядку поділу спільного майна визнано право власності за ОСОБА_2 на новоутворений об'єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею  100,87 кв. м, житловою площею  31,4 кв. м, що відповідає 60/100 ідеальних частин житлового будинку, а саме: приміщення 1 вхід у підвал  4,90 кв. м, приміщення 2 підвал  22,50 кв. м, приміщення 11 веранда  5,70 кв. м, приміщення 1-1 коридор  15,00 кв. м, приміщення 1-2 санвузол  5,50 кв. м, приміщення 1-3 туалет  0,90 кв. м, приміщення 1-4 тамбур  0,90 кв. м, приміщення 1-7 житлова кімната  15,70 кв. м, приміщення 1-8 житлова кімната 15,70 кв. м, приміщення 1 коридор мансарди 14,00 кв. м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові витрати. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що технічно можливо здійснити поділ (виділ) нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності сторін, а розмір реальних часток співвласників відповідають розміру ідеальних часток у праві спільної власності на будинок.
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.  
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказаним рішенням суду будинок по АДРЕСА_1 поділено між власниками в натурі, внаслідок чого припинилось право спільної часткової власності на вказаний будинок. Крім того, рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради №184 від 05 липня 2010 року на 40/100 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_1, належних на праві власності ОСОБА_1, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Таким чином, будинок по АДРЕСА_1 є окремим об'єктом цивільних прав, як і будинок по                               АДРЕСА_1, у зв'язку з чим не підлягають поділу як об'єкт, що перебуває в спільній частковій власності.
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року визначено порядок користування будинком без припинення спільної часткової власності на нього. Спір вирішено на підставі статті 115 ЦК України 1963 року, що за змістом відповідає статті 364 ЦК України у чинній редакції, та регулює виділ частки у майні, а не поділ майна в натурі, яке врегульовано статтею 117 ЦК України 1963 року. Поштову адресу присвоєно частці у майні, а не окремому об'єкту нерухомості. Крім того, він не є стороною чи правонаступником сторони у справі, в якій ухвалено рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року. 
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року будинок по АДРЕСА_1 поділено між власниками в натурі, внаслідок чого припинилось право спільної часткової власності на вказаний будинок. У визначеному судом складі новоутворений об'єкт нерухомості перейшов у власність ОСОБА_1 за договором дарування. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 рокусправу призначено до судового розгляду. 12 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Судами встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4,                ОСОБА_5 про реальний розподіл житлового будинку задоволено.  Виділено ОСОБА_3 в житловому будинку по АДРЕСА_1 на першому поверсі приміщення літ. 1-1 площею 16,1 кв. м,                          1-2 площею 5,5 кв. м, 1-3 площею 0,9 кв. м, 1-4 площею  0,9 кв. м, 1-7 площею 16,2 кв. м,  1-8 площею 16,2 кв. м, а всього площею 55,8 кв. м вартістю                            3 073 853 крб; в мансарді - частину приміщення літ. І площею 8,9 кв. м вартістю  350 206 крб, пивницю літ. «пд» вартістю 1 159 830 крб, льох                  літ. «пд1» вартістю 196 560 крб, веранду вартістю 297 360 крб, сходи літ. «а»' вартістю 55 440 крб, вхід в пивницю літ. «вх/пд.» вартістю 85 680 крб, літню кухню літ. «Б» вартістю 797 040 крб, 1/2 частину сходів літ. «б» вартістю                      16 920 крб, частину огорожі 1 вартістю 134 190 крб, ворота 2 вартістю                  78 120 крб, частину мостіння І вартістю 345 870 крб. 
 
ОСОБА_4 виділено у власність та користування в жилому будинку на першому поверсі приміщення літ. 1-5 площею 22,2 кв. м, 1-6 площею 8,8 кв. м, всього площею 31,0 кв. м вартістю 1 707 377 крб; приміщення в мансарді                літ. II площею 12,9 кв. м, літ. III площею 12,0 кв. м, літ. IV площею 3,4  кв. м, частину  приміщення  І  площею  5,2  кв. м,  всього  площею 43,5 кв. м вартістю 1 712 254 крб, веранду літ. «а2» вартістю 214 830 крб, сарай літ. «В» вартістю 334 100 крб, вбиральню літ. «Д» вартістю 213 120 крб., 1/2 частину сходів літ «б» вартістю 16 920 крб, частину загорожі 1 вартістю 79 380 крб, частину мостіння І вартістю 98 910 крб. Дійсна вартість даної частини будинку і господарських будівель становить 4 377 591 крб. 
 
Ухвалено закласти дверні пройоми на першому поверсі між приміщеннями літ. 1-1 і 1-5, 1-1 і 1-6, 1-6  і  1-7 за  рахунок двох співвласників ОСОБА_3  та ОСОБА_4; ОСОБА_4 обладнати зовнішній дверний отвір на веранді літ. II на протилежну існуючому дверному отвору стіну (перенести двері), обладнати сходи в мансардні приміщення; ОСОБА_3 обладнати вхід в мансардне приміщення з приміщення літ.1-1 на першому поверсі;                       ОСОБА_3 і ОСОБА_4  за  свій рахунок закласти дверний отвір в мансарді між приміщеннями літ. І і IV; обладнати перегородку в мансарді приміщення літ.  І на відстані 2,15 п. м. від зовнішньої стіни будинку; за рахунок ОСОБА_4 обладнати дверний отвір в мансарді між приміщеннями літ. III і IV. 
 
Ухвалено горищним приміщенням користуватися кожному із співвласників над своїми приміщеннями на першому поверсі, ОСОБА_3 користуватися горищем 1 і 4, ОСОБА_4 -  горищем 2 і 3. Внутрішнє перепланування та обладнання зовнішніх сходів в мансардні приміщення ухвалено погодити з органами місцевих Рад народних депутатів.
 
 Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності у вказаному будинку з 1/2 ідеальної частини на 60/100 ідеальних частин, а за ОСОБА_4 -  40/100 ідеальних частин відповідно вартістю 6 591 069 крб та 4 377 591 крб. 
 
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 096 866 крб, та на користь ОСОБА_4 - 9 873 крб. Вирішено питання щодо користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування будинку. 
 
Відповідно до договору дарування від 29 квітня 2010 року ОСОБА_6, подарував ОСОБА_1 40/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 до яких відноситься                    кімната літ. «1-5» площею 21,9 кв. м, коридор 1-6 площею 8,8 кв. м, на мансарді приміщення II площею 12,8 кв. м, приміщення III площею 12,0 кв. м, приміщення IV площею 13,4 кв. м, частину приміщення І площею  5,2 кв. м, веранда літ. «а1» площею 4,7 кв. м, 1/2 частина сходів літ. «с», сарай літ. «В» та частина загорожі №1, житловою площею 21,9 кв. м, розташований на приватизованій земельній ділянці. Дарувальнику ОСОБА_6 земельна ділянка площею 0,0311 га і вказана ідеальна частка будинку належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня                        2003 року, виданого після смерті його батька ОСОБА_4
 
Рішенням виконавчого комітету Трускавсцької міської ради № 184                               від 05 липня 2010 року на 40/100 ідеальних частин житлового будинку по                     АДРЕСА_1, належних на праві власності ОСОБА_1, присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1/1. 
 
На підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом), якщо  є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі. 
 
Статтею 117 ЦК України 1963 року врегульовано питання припинення права спільної часткової власності держави і громадян, кооперативних або інших громадських організацій і громадян, а не спільної часткової власності громадян між собою, а тому на спірні правовідносини наведена норма не поширюється, що є підставою відхилення доводів касаційної скарги в цій частині.
 
За змістом положень статті 115 ЦК України 1963 року кожний з учасників спільної  часткової  власності  має  право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу  не  досягнуто,  то  за  позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної  шкоди  для  його  господарського    призначення.    В противному  разі  власник,  що  виділяється, одержує грошову компенсацію. 
 
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах  про  поділ  будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок  може  бути  виділено  відокремлену частину  будинку,  яка  відповідає  розміру  їх  часток  у  праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника,  суд з  врахуванням  конкретних  обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне  переобладнання  та перепланування будинку, він проводиться при наявності  дозволу  на це виконкому місцевої Ради (статті 152 ЖК Української РСР). Якщо  сторона оспорює  рішення  виконкому  щодо  дозволу  на  переобладнання  та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись  з ним, мотивуючи це в рішенні. При поділі  жилого  будинку  суд  зобов'язаний  зазначити   в рішенні,   яка   відокремлена (ізольована  після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку  вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
 
Аналіз статті 115 ЦК України 1963 року та наведених роз'яснень Верховного Суду України у сукупності свідчить про те, що на підставі статті 115 ЦК України 1963 року співвласники спільного майна мали право як на виділ своєї частки у праві спільної часткової власності (коли співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності, а за всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається), так і на поділ майна в натурі (коли спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників, кожному з яких виділяється відокремлена частина будинку із самостійним виходом, яка за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності).
 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня       1995 року ОСОБА_3  та ОСОБА_4. передано частки жилого будинку та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості їх часток, визначено конкретний склад новоутворених об'єктів права власності; у зв'язку із перевищенням  реальної частки ОСОБА_3 із нього на користь           ОСОБА_4. стягнуто грошову компенсацію розходження часток у розмірі     9 873 крб та зазначено про зміну часток у праві власності на будинок; зобов'язано співвласників влаштувати окремий вхід та переобладнати будинок в ізольовані квартири;  частку ОСОБА_5 у праві власності на будинок припинено як незначну із стягненням на її користь грошової компенсації вартості частки із ОСОБА_3 
 
Тобто, вказаним рішенням суду виділено у користування і власність конкретні приміщення відповідно до часток співвласників у майні, проте  право спільної часткової власності між ОСОБА_3  та ОСОБА_4. рішенням  Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року не припинено. За ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 40/100 ідеальних частин житлового будинку по АДРЕСА_1, належних на праві спільної часткової власності. 
 
Таким чином, за обставин, коли частки сторін у праві власності на будинок технічно переобладнані в ізольовані квартири із самостійним виходом, вказане нерухоме майно продовжує належати сторонам на праві спільної часткової власності та вимагає згоди співвласників щодо здійснення цього права. Відсутність такої згоди між сторонами і є підставою заявленого    ОСОБА_1 позову. 
 
За таких обставин не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що спір про поділ будинку в натурі між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 вже вирішено рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 1995 року
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
 
У зв'язку із викладеним, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
 
Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                      С. Ю. Мартєв
 
                                                                             В. В. Пророк
 
                                                                             І. М. Фаловська 
 
                                                                               С.П.Штелик