ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/15923/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
секретар судового засідання - Овчарик В.М.,
за участю представників:
позивача -  Марченко Н.І. (представник за довіреністю від 20.11.2017),
відповідача - не з'явилися, 
третьої особи - не з'явилися,
розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 (суддя Маринченко Я.В.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 (головуючий - Іоннікова І.А., судді: Куксов В.В., Тарасенко К.В.) у справі №910/15923/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" 
до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ"
третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-комерційна фірма "Граніт"
про стягнення 8860000 грн., 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд" (далі - ТОВ "Сівер-Буд", інвестор) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (далі - КП "Житлоінвестбуд-УКБ", Підприємство, замовник) про стягнення 8860000 грн. в рахунок відшкодування збитків, завданих невиконанням Підприємством зобов'язань за інвестиційним договором від 26.06.2002 №1/Н (далі - інвестиційний договір №1/Н) в частині передачі інвестору майнових прав на профінансовану ним квартиру ¹29 у будинку ¹23-А по вул. Вєтрова у м. Києві, з посиланням на статті 22, 614, 623 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2015, винесеною на підставі частин 1-4 статті 78 та пункту 7 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 (далі - ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017)), затверджено мирову угоду від 17.09.2015, укладену між ТОВ "Сівер-Буд" та КП "Житлоінвестбуд-УКБ", і припинено провадження у цій справі.
Ухвала мотивована тим, що підписана повноважними представниками сторін мирова угода стосується їх прав та обов'язків щодо предмета спору. 
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 ухвалу залишено без змін.
Постанова мотивована посиланням на статті 1, 43, 78 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) та статті 73, 74, 77, 280 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 15.12.2017 (далі - ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017)), з урахуванням яких суд дійшов висновку про недоведеність порушення позивачем зобов'язань, передбачених пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015, шляхом звернення ТОВ "Сівер-Буд" у липні 2017 року до Господарського суду м. Києва з позовом до КП "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 30166020,48 грн. в якості надмірно сплачених коштів за інвестиційним договором №1/Н (справа №910/12348/17), оскільки предмет позову у справі №910/12348/17 не стосується умов мирової угоди від 17.09.2015, якою врегульовано саме порядок погашення заборгованості в сумі 8860000 грн. за інвестиційним договором №1/Н у зв'язку із неналежним виконанням умов цього договору, тоді як угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, 22.02.2018 відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.
До початку судового засідання до Касаційного господарського суду надійшло клопотання КП "Житлоінвестбуд-УКБ" №114/1815 від 03.04.2018 про відкладення розгляду справи з причин призначення Печерським районним судом м. Києва до розгляду на той самий день і час цивільної справи №757/19757/16-ц, у якій  має прийняти участь єдиний законний представник Підприємства - адвокат Ковригіна В.Є. Однак, колегія суддів не вбачає жодних підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки: 1) з огляду на ухвалу Верховного Суду від 05.03.2018 про відкриття касаційного провадження у цій справі, відкладення розгляду справи на іншу дату неминуче призведе до порушення 30-денного строку розгляду касаційної скарги, встановленого статтею 306 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), що є неприпустимим і суперечить приписам частини 1 статті 2 цього Кодексу щодо своєчасного вирішення судом господарських спорів; 2) із загальнодоступної публічної інформації, розміщеної на офіційному сайті Печерського районного суду м. Києва (веб-портал "Судова влада України") за посиланням https://pc.ki.court.gov.ua/sud2606/gromadyanam/csz/, вбачається призначення розгляду цивільної справи №757/19757/16-ц на 03.04.2018 о 12 год. 00 хв., тоді як розгляд касаційної скарги у господарській справі №910/15923/15 призначено на цю ж дату, але на інший час -  о 17 год. 20 хв., що не позбавляє представника відповідача можливості бути присутнім у засіданні суду касаційної інстанції; 3) чинне процесуальне законодавство не обмежує учасників господарського процесу у виборі декількох представників, уповноважених представляти їх інтереси. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статей 525, 526, 610, 615 ЦК, статті 1 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) та статті 280 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), наголошуючи на тому, що: 1) факт порушення ТОВ "Сівер-Буд" передбачених пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015 зобов'язань щодо відсутності у сторін у майбутньому жодних претензій після її належного виконання, підтверджується зверненням ТОВ "Сівер-Буд" у липні 2017 року до Господарського суду м. Києва з позовом до КП "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 30166020,48 грн. грошових коштів за інвестиційним договором №1/Н (справа №910/12348/17) та задоволенням цього позову згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2017; 2) умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ТОВ "Сівер-Буд" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з тих мотивів, що предмет позову в справі №910/12348/17 (стягнення надмірно сплачених інвестором грошових коштів за інвестиційним договором №1/Н) не був і не міг бути предметом домовленостей, закріплених у мировій угоді від 17.09.2015 по справі №910/15923/15.
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Як встановлено судами, зі змісту мирової угоди від 17.09.2015 вбачається, що вона стосується прав та обов'язків сторін щодо предмету спору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов мирової угоди. Зокрема, пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015 передбачено, що з моменту її підписання та належного виконання сторони не будуть мати жодних претензій одна до одної.
Мирова угода є виконаною, що не заперечується сторонами, а саме в рахунок погашення заборгованості в розмірі 8860000 грн. позивач отримав від відповідача нерухоме майно за актами приймання-передачі від 09.10.2015 №34/1 та №34/2, копії яких містяться в матеріалах справи.
В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного суду про необґрунтованість посилань КП "Житлоінвестбуд-УКБ" на порушення позивачем умов мирової угоди з огляду на те, що предмет позову у справі №910/12348/17 не стосується умов мирової угоди від 17.09.2015, так як у справі №910/15923/15 предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 8860000 грн. за інвестиційним договором №1/Н у зв'язку з неналежним виконанням умов договору, тоді як предметом спору у справі №910/12348/17 є стягнення коштів у сумі 30166020,48 грн., які були надмірно сплачені інвестором (ТОВ "Сівер-Буд") за інвестиційним договором №1/Н. При цьому, апеляційним судом зауважено, що за змістом частини 3 статті 1 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною, а оскільки відповідач фактично наголошує на тому, що звернення ТОВ "Сівер-Буд" до господарського суду з позовом до КП "Житлоінвестбуд-УКБ" у справі №910/12348/17 про стягнення 30166020,48 грн. заборгованості за інвестиційним договором №1/Н є порушенням взятих на себе зобов'язань, передбачених пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015, то така умова договору є недійсною. Адже у суб'єкта господарювання за будь-яких умов існує право на звернення до господарського суду, а позбавлення (обмеження) його такого права в будь-якому випадку забороняється.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Виходячи зі змісту частин 1-3 статті 78 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав та обов'язків сторін щодо предмету позову.
Відповідно до частини 3 статті 1 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.
У зв'язку з цим, у пункті 7 мирової угоди не зазначено, що сторони не будуть в майбутньому мати жодних претензій одна до одної взагалі за інвестиційним договором №1/Н, що вказує про домовленість сторін щодо відсутності претензій лише у спорі про стягнення збитків за інвестиційним договором №1/Н (предмет позову у справі №910/15923/15).
Відповідно до статті 33 ГПК (в редакції чинній до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 43 ГПК (в редакції чинній до 15.12.2017) господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
З урахуванням приписів статей 1, 33, 43, 78 ГПК (в редакції чинній до 15.12.2017) апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди від 17.09.2015, зважаючи на недоведеність порушення позивачем зобов'язань, передбачених пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015, шляхом звернення ТОВ "Сівер-Буд" у липні 2017 року до Господарського суду м. Києва з позовом до КП "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 30166020,48 грн. в якості надмірно сплачених коштів за інвестиційним договором №1/Н (справа №910/12348/17), оскільки предмет позову у справі №910/12348/17 не стосується умов мирової угоди від 17.09.2015, якою врегульовано саме порядок погашення заборгованості в сумі 8860000 грн. за інвестиційним договором №1/Н у зв'язку із неналежним виконанням умов цього договору.
Таким чином, умови мирової угоди, укладеної між ТОВ "Сівер-Буд" та КП "Житлоінвестбуд-УКБ", стосуються виключно прав та обов'язків сторін щодо предмету спору у справі №910/15923/15 щодо передачі квартир та не регулюють питань стягнення надмірно сплачених коштів за інвестиційним договором №1/Н.
Крім того, колегія суддів враховує рішення Господарського суду м. Києва від 11.10.2017 у справі №910/12348/17 (між тими ж сторонами), в якому зазначено, що предметом мирного врегулювання між сторонами у справі №910/15923/15 погоджено передачу відповідачем позивачу замість однієї квартири в будинку №23-А на вул. Вєтрова в м. Києві двох квартир та двох машиномісць в житловому будинку №16 на вул. Златоустівській в м. Києві. В свою чергу, пункт 4 мирової угоди засвідчив відсутність у позивача будь-яких майнових/немайнових прав на квартиру №29 (будівельний № 24) у будинку №23-А на вул. Вєтрова в м. Києві. Отже, укладаючи мирову угоду, сторони врегулювали питання передачі квартир, право власності, на які перейшли до ТОВ "Сівер-Буд" у відповідності до умов інвестиційного договору. Таким чином, умови укладеної мирової угоди стосуються лише прав і обов'язків сторін щодо предмету спору у справі №910/15923/15 та не регулюють питання надмірно сплачених позивачем коштів за інвестиційним договором №1/Н.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу 
Колегія суддів відхиляє недоречні доводи скаржника про те, що факт порушення ТОВ "Сівер-Буд" передбачених пунктом 7 мирової угоди від 17.09.2015 зобов'язань щодо відсутності у сторін у майбутньому жодних претензій після її належного виконання, підтверджується зверненням ТОВ "Сівер-Буд" у липні 2017 року до Господарського суду м. Києва з позовом до КП "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 30166020,48 грн. грошових коштів за інвестиційним договором №1/Н (справа №910/12348/17) та задоволенням цього позову згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 11.10.2017, оскільки зазначені аргументи ґрунтуються на безпідставному розширеному тлумаченні відповідачем пункту 7 мирової угоди від 17.09.2015 як такого, що звільняє КП "Житлоінвестбуд-УКБ" від подальшого виконання будь-яких зобов'язань за інвестиційним договором №1/Н, не пов'язаних з передачею інвестору майнових прав на профінансовану ним квартиру ¹29 у будинку ¹23-А по вул. Вєтрова у м. Києві, оскільки таке тлумачення позбавляє інвестора права на звернення за захистом до господарського суду, що суперечить імперативним приписам частини 3 статті 1 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017). 
Разом з тим, відхиляючи передчасні посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на статті 525, 526, 610, 615 ЦК, які регулюють, зокрема, питання односторонньої відмови від зобов'язання, касаційна інстанція враховує, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за мировою угодою, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній до 05.10.2016), або ж сторона мирової угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовами про спонукання до виконання чи розірвання такої угоди, якщо остання не має ознак виконавчого документа (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-274цс15 та від 11.11.2015 у справі №6-342цс15). 
Також не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета, оскільки приписи частин 1-3 статті 78 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) було дотримано місцевим господарським судом при затвердженні мирової угоди від 17.09.2015.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами позивача, обґрунтованість та відповідність яких чинному законодавству і фактичним обставинам справи підтверджується висновками суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність правових підстав для скасування ухвали про затвердження мирової угоди від 17.09.2015, оскільки при її винесенні судом першої інстанції дотримано вимог чинного на той час процесуального законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновок суду апеляційної інстанції щодо законності та обґрунтованості припинення місцевим судом провадження у цій справі у зв'язку з затвердженням мирової угоди від 17.09.2015, укладеної між сторонами.
З урахуванням вимог статей 1, 43, 78 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017) та статей 300, 301, 308, 309 ГПК (в редакції, чинній з 15.12.2017), колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про те, що судами попередніх інстанцій дотримано приписи процесуального закону, у зв'язку з чим, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних ухвали і постанови відсутні.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі №910/15923/15 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                  Ю.Я. Чумак

Судді:                                                                                                         Т.Б. Дроботова

                                                                                                                   К.М. Пільков