ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
05.04.2018 | Київ | К/9901/23200/18 161/10776/16-а (2-а/161/590/16)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
              Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року в адміністративній справі 
за позовом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 
до Управління Держпраці у Волинській області 
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
19 серпня 2016 року директор ТзОВ «Ініціал» ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 188-6 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області  від 16 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львіського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, в задоволенні адміністративного позову директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 09 серпня 2016 року № 04-0090\116-9 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі за позовом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України, а саме необґрунтованості касаційної скарги та відсутності необхідності перевірки матеріалів справи.

31 травня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року.
Ухвалою Верховного Суду України від 14 червня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання пп. 1 п. 1 та пп. 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в чинній редакції) матеріали заяви директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 про перегляд судового рішення передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (провадження №К/9901/23200/18, адміністративна справа №161/10776/16-а (2-а/161/590/16)) для розгляду зазначеної заяви визначено наступну колегію суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Данилевич Н.А., судді - Бевзенко В.М., Шарапа В.М.

У відповідності до пп. 1 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в чинній редакції) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Частиною 1 ст. 235 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачалось, що Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 236 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мали право подати заяву про перегляд судових рішень в адміністративних справах після їх перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування заявник посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 жовтня 2015 року та 22 квітня 2016 року (справи №№К/800/42400/15, К/800/11118/16 відповідно). 
Перевіривши доводи, наведені у заяві директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року, Суд дійшов висновку про таке.
В ухвалах суду від 06 жовтня 2015 року та 22 квітня 2016 року (справи №№К/800/42400/15, К/800/11118/16 відповідно) касаційний суд, посилаючись на положення п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України, відмовив у відкритті касаційного провадження у справах з підстав  необґрунтованості касаційних скарг та відсутності необхідності перевірки викладених в ній доводів. Погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції підтримав висновки щодо того, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Так, суди зазначили, що вказаний пункт не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України, оскільки застосоване у ньому поняття «контролюючі органи» стосується усіх контролюючих органів, тобто органів, які здійснюють державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності згідно з Законом України від 05 квітня 2007 року N877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Таким чином, суди дійшли висновку, що відповідач належить до контролюючих органів, які мають право на проведення перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за виключенням випадків, передбачених пунктом 3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII.
Обґрунтовуючи подання до Верховного суду України заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_3 послався на неоднакове застосування судом касаційної інстанції постанови Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2014 року №408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» (далі - Постанова №408). 
Із зіставлення правозастосовних висновків ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, та ухвал, наданих для порівняння, вбачається, що вони не містять ознак неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, адже позивачем для перегляду рішення касаційного суду надано рішення цього ж суду, ухвалені при інших фактичних обставинах. В зазначених судових рішеннях суд, обґрунтовуючи свої висновки, надав правову оцінку положенням Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII в аспекті заявлених позовних вимог. 
Проте, під час судового розгляду даної адміністративної справи позивачем такі підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, як мораторій на проведення перевірки, передбачений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, в судах попередніх інстанцій зазначені не були, у зв'язку з чим їм не надавалась правова оцінка. Натомість, позов директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 був вмотивований незаконністю проведеної відповідачем перевірки з посиланням на Постанову №408. Однак Постанова №408, яка містила Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, до якого, зокрема, включено органи Держпраці, виходячи з її преамбули, приймалась у зв'язку із запровадженням статтею 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" обмежень на період серпень - грудень 2014 року проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин зазначена постанова вже не діяла. 

Відповідно до частини першої статті 244 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись пп. 1 п. 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), ст.ст. 235, 236, 237, 244 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), Суд, - 

постановив:

У задоволенні заяви директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціал» ОСОБА_3 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич          

Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко 

                                                                                                    В.М. Шарапа