Постанова
Іменем України
19 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 383/510/15-к
провадження № 51-1032км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120110000012, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилового Новоархангельського району Кіровоградської області, жителя 
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,
ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6 178,06 грн та 30 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 січня 2015 року близько 11:00 в будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_8 , скориставшись тим, що остання відволіклась, двічі вдарив її по голові, повалив на підлогу, притиснув колінами живіт та стискав рукою горло, а потім душив мотузкою, яку накинув на шию потерпілої. При цьому остання пручалась, щоб запобігти удушенню, тримала зубами мотузку, однак згодом втратила свідомість. У цей час на крики потерпілої прийшов сусід ОСОБА_9 , який завадив ОСОБА_7 довести свій злочинний умисел до кінця, допоміг ОСОБА_8 підвестись та покинути будинок, після чого вона побігла за допомогою до сільської ради, а ОСОБА_7 покинув будинок. У результаті злочинних дій останнього потерпілій спричинено легкі тілесні ушкодження.
Апеляційний суд залишив апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, вказуючи на невинуватість, посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що не мав умислу на вбивство потерпілої, оскільки неприязних відносин між ними не було. Не свідчать про наявність у нього умислу на вбивство і характер тілесних ушкоджень на тілі потерпілої (легкі), а також показання останньої про неодноразову втрату нею свідомості, що вказує на відсутність перешкод для доведення злочину до кінця. Суд першої інстанції не розглянув питання щодо перекваліфікації його дій на ст. 125 КК, обґрунтував вирок суперечливими показаннями потерпілої та свідків, висновком експертизи, проведеної поверхово, без огляду та за відсутності будь-якої медичної документації потерпілої. Вирок суду побудований на припущеннях та неправдивих показаннях свідків ОСОБА_12 (щодо огляду місця події) та ОСОБА_13 (щодо отримання медичної документації для проведення експертизи). Місцевий суд не звернув уваги на доводи сторони захисту про зацікавленість у результатах розгляду справи свідка ОСОБА_9 , інтереси якого та потерпілої представляв один і той же представник, адвокат ОСОБА_14 . Крім того, суд першої інстанції безпідставно переніс підготовче судове засідання, котре було проведено, після судових дебатів необґрунтовано відновив судовий розгляд, а також порушив таємницю нарадчої кімнати. Апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув та проігнорував вимоги сторони захисту щодо необхідності закриття кримінального провадження.
У запереченні на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення – без змін.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу частково, просили перекваліфікувати дії засудженого на ст. 125 КК і призначити покарання за цей злочин.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями потерпілої
ОСОБА_8 в суді про те, як 13 січня 2015 року знайомий ОСОБА_7 прийшов до її домоволодіння, щоб повернути майно її чоловіку, а коли вона відвернулась, він почав бити її по голові, повалив на підлогу, схопив за горло, стискав, а потім душив мотузкою, доки на її крики не прибіг сусід ОСОБА_9 , завдяки якому вона звільнилась; показаннями свідка ОСОБА_9 , який від сина ОСОБА_15 дізнався про крики з будинку ОСОБА_8 , куди прийшов та бачив потерпілу з тілесними ушкодженнями, яка лежала на підлозі, а ОСОБА_7 був зверху на ній, душив мотузкою та сказав свідку, що надає останній допомогу, однак вона «вже готова»; показаннями свідка ОСОБА_15 , який чув крики з будинку сусідки про що розповів батьку; показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , працівників Сугокліївської сільської ради про те, як 13 січня 2015 року ОСОБА_8 в крові та з тілесними ушкодженнями на голові та шиї прибігла до сільської ради і повідомила, що ОСОБА_7 бив та душив її.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував іншими об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 14 січня 2015 року про обстановку на місці події, де були виявлені сліди речовини бурого кольору; даними висновків експертів № 214-218 від 31 березня 2015 року про можливе походження крові, виявленої під час огляду будинку від потерпілоїй ОСОБА_8 ; даними епікризу № 150, висновку експерта № 4 від 12 лютого 2015 року, висновку експерта № 21 від 20 лютого 2015 року, висновку судово-медичної експертної комісії № 35 від 19 травня 2015 року, висновку експерта № 40 від 25 травня 2015 року про характер, механізм, локалізацію та тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а також показаннями свідків ОСОБА_20 (лікаря-хірурга), ОСОБА_13 , ОСОБА_21 (експертів) щодо виявлення у потерпілої тілесних ушкоджень та проведення експертиз.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину і правильно кваліфікував дії останнього за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. Наявність у ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство потерпілої обґрунтована тим, що останній достовірно знав, що 13 січня 2015 року чоловіка ОСОБА_8 не буде вдома, незважаючи на що прийшов до потерпілої під приводом віддати її чоловіку мішок з якимось предметом, вибрав зручний момент, коли остання відвернулася, вдарив її, повалив на підлогу, стиснув рукою горло та здавив коліном грудну клітину, а потім – накинув на шию ОСОБА_8 мотузку і стискав її з метою удушення. При появі свідка ОСОБА_9 . ОСОБА_7 сказав, що, на його думку, потерпіла вже померла.
З вищезазначеними висновками погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з чим погоджується також і колегія суддів касаційного суду, та не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ст. 125 КК.
Доводи, які ОСОБА_7 наводить у касаційній скарзі, є аналогічними за змістом тим, що ретельно перевірялися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та були спростовані, про що в судових рішеннях наведено докладні мотиви, з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Суди вмотивовано визнали допустимими доказами показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , оскільки вони узгоджуються із показаннями інших свідків та з об`єктивними доказами, наведеними у вироку місцевого суду.
Огляд місця події 14 січня 2015 року проведений із дотриманням вимог ст. 237 КПК, а участь під час вказаної слідчої дії як понятого ОСОБА_9 , котрий в подальшому визнаний свідком у цьому кримінальному провадженні, не є порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК.
Та обставина, що адвокат ОСОБА_14 надавав допомогу свідку ОСОБА_9 не виключає права надавати таку допомогу й потерпілій ОСОБА_8 .
Безпідставними є доводи засудженого щодо визнання недопустимим доказом висновку експерта № 4 від 12 лютого 2015 року зокрема й через те, що потерпіла експертом безпосередньо не оглядалась, а медична документація для проведення експертизи не надавалась.
Так, вищезазначений висновок складений атестованим судово-медичним експертом першої кваліфікаційної категорії ОСОБА_13 , який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КПК за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_13 підтримав складений ним висновок та пояснив, що з огляду на значний проміжок часу (6 днів), який пройшов з моменту виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 до початку експертизи, оглядати потерпілу не було необхідності, а експертиза проведена на підставі наданої органом досудового розслідування медичної документації, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 101 КПК.
Висновки та показання ОСОБА_13 узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертної комісії № 35 від 19 травня 2015 року, та поясненнями експерта ОСОБА_21 , який погодився з висновком експерта № 4 від 12 лютого 2015 року.
Характер та локалізація встановлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, зокрема наявного на її шиї сліду по типу странгуляційної борозни, узгоджуються з показаннями допитаних у суді свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 а також лікаря-хірурга ОСОБА_20 , який оглядав та лікував потерпілу.
Згідно з показаннями ОСОБА_8 , остання особисто надала медичну документацію щодо себе слідчому, який разом із постановою про призначення експертизи направив її експерту, що підтвердив ОСОБА_13 .
Цивільний позов вирішений судом відповідно до вимог статей 127-129 КПК. Розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України і є обґрунтованим, а доводи засудженого про безпідставність стягнення з нього коштів, сплачених останньою в якості благодійної допомоги – необґрунтовані.
Так, заявлений потерпілою цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 6288,06 грн задоволено частково, на суму 6178,06 грн, тобто судом виключено як необґрунтовану суму в розмірі 130 грн, сплачену ОСОБА_8 як благодійний внесок (т. 3 а.к.п. 90), решту ж витрат на ліки суд обґрунтовано визнав документально підтвердженими. Доводи засудженого про те, що придбані потерпілою ліки використовувались для лікування старих хронічних хвороб, нічим не підтверджені.
Всупереч доводам ОСОБА_7 , 13 серпня 2018 року підготовче судове засідання в суді першої інстанції було відкладено за клопотанням потерпілої, що не суперечить положенням глави 27 КПК.
Безпідставним є посилання автора касаційної скарги на порушення судом вимог ст. 317 КПК, якою не забороняється долучення до обвинувального акта матеріалів кримінального провадження.
Можливість відновлення з`ясування обставин на стадії судових дебатів передбачена ч. 5 ст. 364 КПК, і вимог вказаної норми кримінального процесуального закону місцевим судом не порушено.
Не наведено засудженим і обґрунтованих доводів на підтвердження порушення судом таємниці нарадчої кімнати. Крім того, ця обставина не є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК.
Покарання засудженому призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК та є справедливим.
В апеляційному порядку справу розглянуто відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена апеляційним судом ухвала є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2016 рокущодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                        ОСОБА_3