Постанова
Іменем України 
 
12 лютого 2018 року
 
м. Київ
 
справа № 592/2386/16-ц
 
провадження № 61-6974св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Антоненко Н. О., Журавель В.І. (суддя-доповідач), Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 жовтня 2016 року у складі судді Котенко О. А. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2016 року у складі суддів: Сибільової Л. О., Кононенко О. Ю., Криворотенка О. М.,
 
встановив:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на її користь 9 608 грн 76 коп., що були безпідставно списані з її карткового рахунку.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» був укладений договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1.
02 серпня 2015 року невідомими особами двома переказами з її карти знято кредитні кошти (14:15 LiqPaylD платежу 64951996 в сумі 4 209 грн 99 коп. + комісія банку 178 грн 39 коп. та о 14:16 LiqPaylD платежу 64952120 в сумі 5 009 грн 99 коп. + комісія банку 210 грн 39 коп.). 
Вона негайно зателефонувала на гарячу лінію Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», повідомила про шахрайські дії відносно неї та заблокувала картковий рахунок, і в той же день звернулась до правоохоронних органів із заявою.
Відомості про злочин за її заявою були внесені до Реєстру досудових розслідувань і вона має статус потерпілої.
Листом від 03 вересня 2015 року Сумського міського відділу Управляння Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області їй повідомлено, що грошові кошти були незаконно зняті 02 серпня 2015 року з її рахунку у місті Кривий Ріг, у якому на той час вона не перебувала, а знаходилася вдома у місті Дніпрі.
Досудове розслідування триває, винних осіб співробітниками поліції не знайдено, грошові кошти їй не повернуті.
На теперішній час вона повністю сплатила грошові кошти банківській установі та закрила кредит за карткою № НОМЕР_1, з якої незаконно було знято 9 608 грн 76 коп., у тому числі 9 219 грн 98 коп. - тіло кредиту, 388 грн 78 коп. - відсотки. Станом на 18 серпня 2015 року має позитивний залишок на рахунку в сумі 40 грн 15 коп.
Посилаючись на те, що вона не порушувала Умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла свій пін-код до картки та СVV-код, не реєструвалась у системі LigPay, просила позов задовольнити.
Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 жовтня                     2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 9 608 грн76 коп. грошових коштів, безпідставно списаних із карткового рахунку НОМЕР_2. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У касаційній скарзі, що надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2016 року, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції.
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 592/2386/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), правильно виходив із того, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_4 про те, що вона своїми діями чи бездіяльністю не сприяла несанкціонованому списанню грошових коштів з її  рахунків, не розголошувала інформацію, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції, а тому банк зобов'язаний сплатити позивачці, яка невідкладно повідомила банк про платіжні операції, що нею не здійснювалися, кошти, які були несанкціоновано зняті з її рахунку.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
Аргументи касаційної скарги про те, що позивачка не довела вини банку у порушенні умов договору, укладеного з нею, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи.
Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
постановив:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 12 жовтня 2016 року. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                           Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
                                                                                                                      В.І. Крат