Постанова
Іменем України
 
28 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 753/14473/16-ц
 
провадження № 61-3637св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду 
м. Києва від 12 вересня 2017 року, у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні дітей, визначення способів участі батьків у вихованні дітей та спілкуванні з ними.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17 липня 2015 року в судовому порядку. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із матір'ю. Позивач зазначав, що відповідач перешкоджає батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Дарницька РДА) від 10 березня 2016 року № 137 встановлено графік спілкування батька з дітьми, а саме: щосереди з 16-00 до 19-00 год.; І та ІІІ п'ятниці місяця з 18-00 год. 
до 15-00 год. неділі; під час літніх канікул - протягом перших десяти днів щомісяця; другу половину осінніх, зимових, весняних канікул. Позивач зазначає, що відповідач, мати дітей, уникає виконання вказаного розпорядження, не дає бачитися дітьми і приймати участь у їх вихованні, у зв'язку з чим він 2 червня 2016 року звернувся до служби у справах дітей Дарницької РДА, а згодом до Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві щодо примусового виконання вказаного розпорядження.
З урахуванням наведеного та зміни позовних вимог, ОСОБА_1 просив: зобов'язати ОСОБА_2 не чинити дії щодо перешкоджання йому у вихованні дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4; передавати йому дітей у дні та години, визначені розпорядженням Дарницької РДА від 10 березня 
2016 року № 137; встановити в перші два місяці з дати набрання рішенням законної сили порядок виконання вищевказаного розпорядження, відповідно до якого впродовж першого місяця зустрічі батька з дочкою ОСОБА_3 проводити в присутності матері та психолога ОСОБА_5 без ночівлі дочки в житловому приміщенні батька; впродовж другого місяця зустрічі батька з дочкою проводити в присутності психолога ОСОБА_5 без присутності матері, без ночівлі дочки в житловому приміщенні батька; зобов'язати ОСОБА_2 впродовж першого місяця з дати набрання рішенням законної сили відвідувати разом з дочкою та сином Міський центр дитини Служби у справах дітей Київської міської ради для проведення сімейної медіації за участі позивача та зобов'язання її забезпечити особисту явку дитини на заходи медіації.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у складі судді Трусової Т. О. позов задоволено частково.
 
Визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина 
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином: щосереди з 16-00 год. до 19-00 год.; та ІІІ п'ятниці кожного місяця з 
18-00 год. до 15-00 год. неділі; під час літніх шкільних канікул - протягом перших десяти днів щомісяця; другу половину осінніх, зимових та весняних шкільних канікул.
 
Упродовж трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічі батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_7 проводити щосереди 
з 16-00 год. до 19-00 год. та І і ІІІ п'ятниці кожного місяця з 18-00 год. 
до 20-00 год. в присутності матері ОСОБА_2 без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька.
 
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спілкування батька з дітьми не перешкоджатиме їх нормальному розвитку і вихованню та буде сприяти цьому. Суд дійшов висновку, що усунення батька від виховання дітей може негативно вплинути на розвиток кожного з них як особистості.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено. Виключено зазначення, що зустрічі батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_7 проводяться щосереди з 16-00 год. до 19-00 год. у присутності матері ОСОБА_2
 
Рішення місцевого суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_7, 
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що батько повинен брати участь у вихованні дітей. Встановлений органом опіки та піклування графік спілкування батька з дітьми є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дітей.
 
Суд апеляційної інстанції врахував зайнятість відповідача ОСОБА_2 на роботі у час зустрічі батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_7 щосереди з 16-00 год. до 19-00 год. та прийшов висновку про можливість таких зустрічей без участі матері.
 
У касаційній скарзі, поданій 12 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовив у встановленні особи спеціаліста, дитячого психолога, залученого місцевим судом до розгляду справи та не заслухав його пояснення, чим порушив принцип змагальності сторін.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення апеляційного суду в частині виключення побачень дочки з батьком щосереди з 16-00 год. 
до 19-00 год. постановлено на припущеннях, оскільки ґрунтується лише на поясненнях відповідача про її зайнятість на роботі, однак документально не підтверджено.
 
Скасування апеляційним судом рішення місцевого суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми, заявник вважає позбавленням його права на отримання виконавчого листа та порушенням статті 6 і 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами позивача не погодилась, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.
У зв'язку із викладеним відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скаргаОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
 
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від, яке набрало законної сили 9 вересня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано.
 
Після розірвання шлюбусторони проживають окремо:ОСОБА_2 з дітьми мешкає у квартирі її матері за адресою: м. Київ, 
АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 орендує житло за адресою: АДРЕСА_2.
 
Між сторонами існує тривалий особистих конфлікт, який негативним чином впливає на дітей і їх стосунки з обома батьками.
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до служби у справах дітей Дарницької РДА із заявою про визначення способів його участі у вихованні дітей посилаючись на те, що його колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з ними.
 
Розпорядженням Дарницької РДА від 10 березня 2016 року № 137 встановлено наступний графік спілкування позивача з дітьми: щосереди з 16-00 до 19-00 год.; І та ІІІ п'ятниці місяця з 18-00 год. до 15-00 год. неділі; під час літніх канікул - протягом перших десяти днів щомісяця; другу половину осінніх, зимових, весняних канікул. Вказаним розпорядженням батька зобов'язано дотримуватись режиму навчання, розвитку та відпочинку дітей, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері, а матір - не перешкоджати батьку брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дітей.
 
Як на підставу звернення з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування вказує, що 17 квітня 2016 року, 22 травня 2016 року, 1 червня 2016 року та 13 липня 2016 року, коли він прибував за адресою проживання дітей, вона та її мати безпідставно відмовляли у побаченні з сином, а з дочкою він взагалі не спілкується з грудня 2015 року.
 
Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. 
 
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини
 
Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтями 141,151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.
Виходячи з права того із батьків, який проживає окремо від дитини, на спілкування з нею, а також з необхідності захисту прав та інтересів неповнолітнього при спілкуванні із цим батьком (матір'ю), суд у своєму рішенні визначає порядок такого спілкування (час, місце, тривалість спілкування тощо), з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
 
Встановивши, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які призводять до нерозуміння ними суті і мети рішення органу опіки та піклування та перешкоджають їм діяти виключно в інтересах дітей, суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.
 
Суд вірно вважав, що небажання дочки сторін ОСОБА_7 спілкуватись з батьком не може підставою для позбавлення останнього права на спілкування з нею. При вирішенні спору не встановлено, що таке спілкування зашкодить інтересам дитини, або що поведінка батька була жорстокою по відношенню до дочки.
 
Суд вжив заходи для відновлення стосунків між батьком та дочкою шляхом встановлення упродовж трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили зустрічей батька з дочкою в присутності матері без ночівлі дитини у житловому приміщенні батька. Такий строк закінчився 12 грудня 2017 року.
 
Апеляційний суд змінив порядок зустрічей дочки позивача з ним щосереди з 16-00 до 19-00 год., встановлений місцевим судом на визначений строк, три місяці, з урахуванням конкретних обставин справи та виходив виключно з інтересів дитини.
 
Судами проведено ретельний аналіз можливих наслідків зустрічей дітей з батьком, ураховано вік дітей, дочка ОСОБА_3 (11 років), сина ОСОБА_4 (9 років), їх здатність реально оцінювати ситуацію, яка склалась у їх родині, прихільність до кожного батьків та встановлено способи участі батька у вихованні дітей так, як це може сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.
 
Посилання в касаційній скарзі на те, що скасування апеляційним судом рішення місцевого суду в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми є підставою для відмови у видачі виконавчого листа, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.
 
За змістом частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
 
У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого листа. Зокрема, у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень (пункт 5 частини першої статті 4).
 
Отже, в разі ухвалення судом рішення, яке передбачає застосування заходів примусового виконання рішень або підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд зобов'язаний видати виконавчий лист.
 
Зі змісту рішення місцевого суду вбачається, що запрошений на прохання позивача психолог ОСОБА_5 була залучена до участі у розгляді справи в якості спеціаліста, давала відповідні пояснення. 
 
У силу положень статті 303 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент розгляду справи апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
 
При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                      А. О. Лесько
                                        
                                                                                                        В. В. Пророк
 
                                                                                                              І. М. Фаловська
 
                                                                                                         С. П. Штелик