Справа № 204/3519/16-к
Провадження № 51-409 км 17
 
постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
20 березня 2018 року                                                                                                     м. Київ
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
 Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні № 12016040680001466 за обвинуваченням
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, жителя м. Дніпра,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК),
з участю:
                                                         секретаря          ОСОБА_5 ,
                                                         прокурора          ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення,  передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 6 травня по 18 листопада 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази та процесуальні витрати.  
Судом встановлено, що ОСОБА_4 5 травня 2016 року приблизно о 22:30 біля будинку № 2/1 по просп. Сергія Нігояна в м. Дніпропетровську з метою відкритого викрадення чужого майна наблизився зі спини до потерпілої ОСОБА_7 , охопив її шию руками, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, та шляхом ривку відкрито викрав у неї жіночу сумочку вартістю 273 грн з речами, які не мають матеріальної цінності, після чого з місця злочину втік.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня                           2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок  районного суду – без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор вказує, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 , крім доводів щодо скасування вироку, просив надати йому юридичну допомогу, оскільки адвокат ОСОБА_8 , який здійснював його захист за призначенням, на думку засудженого, є некомпетентним у кримінальному провадженні. Однак при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд в порушення ч. 2 ст. 20  та ч. 2 ст. 54 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  цього клопотання не вирішив, думку засудженого з приводу його заяви про заміну захисника не з`ясував і замість забезпечення ОСОБА_4 кваліфікованою правовою допомогою з боку іншого захисника допустив до захисту адвоката ОСОБА_8 , щодо компетентності якого засуджений у своїй заяві висловив сумнів й недовіру. Вважає, що цим самим апеляційний суд не виконав вимоги ч. 2 ст. 20 та ч. 2 ст. 54 КПК і порушив право ОСОБА_4 на захист, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу не підтримав і просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Інші учасники були належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги, однак у судове засідання не прибули. Заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило.   
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 54 КПК підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 , разом  із доводами про незаконність постановленого відносно нього вироку, він просив апеляційний суд надати йому юридичну допомогу і захист, оскільки вважав, що призначений йому захисник є некомпетентним у справі (а. с. 70).
Однак при розгляді справи в суді апеляційної інстанції останній дане клопотання    не підтримав.
Так, перед початком судового засідання апеляційний суд у порядку ст. 345 КПК ознайомив ОСОБА_4 з процесуальними правами, передбаченими КПК, у тому числі з правом на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження та іншими правами на захист, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою засудженого (а. с. 82-Б).   
Із технічного запису в матеріалах кримінального провадження вбачається, що при розгляді апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 після отримання та ознайомлення із пам`яткою про свої права і обов`язки на питання головуючого відповів, що будь-яких клопотань до початку розгляду скарги не має, чим дав суду зрозуміти, що наведене у ній клопотання про надання йому юридичної допомоги та захисту не підтримує.
При розгляді апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 , який здійснював у суді захист ОСОБА_4 за призначенням, вимоги, наведені в ній, підтримав і висловив позицію, яка узгоджувалась з вимогами та доводами, зазначеними в скарзі засудженого.
В матеріалах справи немає даних, які би вказували на те, що захист засудженого                в кримінальному провадженні здійснювався неналежно чи некомпетентною особою. 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що наведені у касаційній скарзі прокурора доводи не дають підстав стверджувати про недотримання судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого                  ОСОБА_4 на захист при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК та                   є належно обґрунтованою і вмотивованою.  
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на наведене, підстав для задоволення касаційної скарги Верховний Суд не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК, пунктом 4 параграфа 3 Перехідних положень Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 – без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                 ОСОБА_3