Постанова
Іменем України        
 
12 квітня 2018 року                                                                      
м. Київ                                                                   
 
справа № 520/13149/16-ц
провадження № 61-1807св17 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                    ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1, посилалася на те, що з 14 жовтня 2006 року по 13 лютого 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Батько від утримання дитини ухиляється. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що визначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, виходячи з його матеріального стану та наявності у нього інших зобов'язань. Вважає, що розумним та справедливим є розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який становитиме 1 250 грн щомісячно, що складає 60 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей віком від 6 до 18 років.  
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2016 року до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 квітня 2017 року змінено в частині розміру частки аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Апеляційний суд вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів його заробітку (доходу), однак, врахувавши потреби дитини, матеріальне становище батька та виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку про зменшення розміру частки аліментів до               1/4 частки заробітку (доходу) батька.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, змінюючи розмір аліментів на утримання дитини, послався лише на своє переконання, що є грубим порушенням, яке впливає на оцінку законності рішення. Апеляційним судом не з'ясовано всіх обставин справи та не застосовано статтю 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка підлягала застосуванню.
 
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу та просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Позивач жодним чином не аргументувала і не довела свої вимоги щодо сплати саме           1/3 частки заробітку (доходу). Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду, врахував цю обставину та обґрунтовано застосував до спірних правовідносин частину дев'яту статті 7 СК України. Твердження скаржника про незастосування апеляційним судом статті 182 СК України не відповідають дійсності, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного рішення міститься посилання на зазначену правову норму.  
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини      від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України                 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Судами встановлено, що з 14 жовтня 2006 року до 13 лютого 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2012 року.
У період шлюбу в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4, яка проживає з позивачем.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
Суд першої інстанції, з рішенням якого у цій частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки.
За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Суди дійшли правильного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів його заробітку (доходів). 
При цьому апеляційний суд, зменшивши розмір стягнутих з відповідача аліментів    з 1/3 до 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, взявши до уваги всі обставини, які відповідно до законодавства повинні враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, та надані сторонами докази.
Рішення апеляційного суду в означеній частині відповідає вимогам статей 213-215, 316 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час його ухвалення, щодо законності й обґрунтованості.
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і не містять встановлених процесуальним законом підстав для скасування рішення.
Разом з тим висновки апеляційного суду в частині визначення мінімального розміру стягнутих аліментів зроблені з порушенням норм матеріального права. 
Відповідно до статті 182 СК України в редакції Закону України від 17 травня                     2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», що набув чинності 08 липня                    2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Отже, на час перегляду апеляційним судом рішення місцевого суду набрали чинності зміни, внесені у частину другу статті 182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж                             50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом апеляційної інстанції вказана норма матеріального права у чинній редакції помилково не була застосована до спірних правовідносин.
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглядаючи рішення місцевого суду, апеляційний суд не звернув уваги на редакцію частини другої статті 182 СК України, чинну на час ухвалення оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж                   30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року в цій частині підлягає зміні.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року в частині визначення мінімального розміру стягнутих аліментів змінити, виклавши друге речення резолютивної частини рішення в такій редакції:
 
«Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,  на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,  аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4,                    ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття».
 
В решті рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| С. О. Погрібний
| О. В. Ступак