Постанова
Іменем України
 
22 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 610/837/17
провадження № 51-144 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                 ОСОБА_4 
за участю прокурора                              ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017220190000232, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
смт. Савинці Балаклійського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:
- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 1 лютого 2008 року за ст. 128 КК України до 110 годин громадських робіт;
- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 7 липня 2008 року за ч. 1 ст. 155 КК України на 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;
- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 27 квітня 2009 року за ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 2 жовтня 2009 року за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 60 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 26 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінено.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
В решті вирок залишено без зміни. 
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 6 лютого 2017 року о 2 годині, знаходячись по вул. Савинське шосе в м. Балаклія Харківської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс удар ногою ОСОБА_7 , від якого останній впав на спину, а  ОСОБА_6 долонею руки наніс ще п`ять ударів в обличчя, чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_6 з кишені штанів ОСОБА_7 забрав 5000 гривень, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Таким чином, ОСОБА_6 умисно, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволодів майном ОСОБА_7 . 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок,  невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд незаконно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що застосовуючи ст. 75 КК України, апеляційний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_6   вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, має п`ять непогашених судимостей. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважає касаційну скаргу обґрунтованою і просить її задовольнити.
Мотиви Суду
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про неправильне застосування апеляційним судом кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, то колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Апеляційний суд не дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Згідно з цими засадами, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Апеляційний суд змінюючи вирок, не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у рішенні.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Як убачається з ухвали, змінюючи вирок та приймаючи рішення про застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів апеляційного суду виходила з тих самих обставин, які були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Однак, апеляційний суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого у стані алкогольного сп`яніння злочину, його тяжкість, дані про особу ОСОБА_6 , який, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи та злочинів проти власності, не одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, згідно висновку судово-психіатричної експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, однак може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 
За таких обставин, застосування апеляційним судом щодо ОСОБА_6 ст. 75 КК України колегія суддів не може визнати обґрунтованим. 
З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати наведене та в разі доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення»                   КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                ОСОБА_8