ПОСТАНОВА
Іменем України

10 травня 2018 року 
Київ
справа №800/396/16 (800/470/15)
адміністративне провадження №А/9901/63/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів:                      Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції, з позовом до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Оболонського районного суду м.Києва у зв'язку з порушення присяги судді» від 17 листопада 2015 року №873/0/15-15.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 01 лютого 2016 року позов задоволено.
Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року постанову Вищого адміністративного суду України від 01 лютого 2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до цього ж суду.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року, позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстави встановленої пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, далі - КАС України).
У заяві про перегляд, позивач зазначає, що:
-          висновок Вищої ради юстиції щодо наявності в його діях факту порушення присяги судді є безпідставним, оскільки помилково ґрунтується на оцінці процесуальних дій слідчого судді;
-          приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем було пропущено строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;
-          під час прийняття рішення Вищим адміністративним судом України не враховано правову позицію позивача, зокрема, в частині застосування практики Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11, пункт 46, підрозділ II, розділ III, що рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза межами звичайної процедури оскарження.
У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) матеріали заяви передано до Верховного Суду.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
Судом встановлено наступне.
Указом Президента України від 23 січня 2012 року ОСОБА_2 було призначено на посаду судді Вишгородського районного суду Київської області строком на 5 років.
Указом Президента України від 12 березня 2012 року за №194/2012 позивача переведено на посаду судді Оболонського районного суду м. Києва в межах п'ятирічного строку.
10 липня 2014 року на адресу Тимчасової слідчої комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) надійшла заява ОСОБА_4 про проведення перевірки судді ОСОБА_2 у зв'язку з постановленням ним 24 січня 2014 року ухвали про обрання заявнику запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_2 від 24 січня 2014 року було задоволено клопотання слідчого СВ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві Партеки А.М., погодженого з прокурором Прокуратури Оболонського району м.Києва Янчуком Д.Л., та застосовано до ОСОБА_4, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України (хуліганство), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2014 року. 
Вказане рішення вмотивоване існуванням сукупності обставин, що свідчать про вагомість доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, яке загрожувало підозрюваному, невизнання ним вини, розміром завданої матеріальної шкоди та несприяння органам досудового розслідування. Також, суд зазначив про існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінально-процесуального кодексу України, а саме необхідністю запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або виїхати за межі міста Києва.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 24 січня 2014 року про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасовано та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Висновком ТСК від 24 березня 2014 року №13/02-15 було визнано в діях позивача наявність ознак порушення присяги та направлено вказаний висновок з матеріалами перевірки до Вищої ради юстиції для розгляду і прийняття рішення.
Ухвалою Вищої ради юстиції відкрито дисциплінарне провадження стосовно судді Оболонського районного суду м.Києва ОСОБА_2
17 листопада 2015 року на засіданні Вищої ради юстиції було прийнято рішення про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Оболонського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги судді.
Відповідачем встановлено, що ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4, слідчим суддею ОСОБА_2 не забезпечено приписів Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не виконано покладених на нього професійних обов'язків, не забезпечено в межах своїх повноважень дотримання принципів самостійності судів і неупередженості суддів, конституційних засад судочинства.
Позивач не погодився з вказаним рішенням Вищої ради юстиції та звернувся з цим позовом до суду. Позов вмотивований тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам Конституції України та законів України, прийняте з порушенням строку застосування дисциплінарного стягнення та процедури при вирішенні дисциплінарної справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що невідповідність дій позивача при ухваленні рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийнятій ним присязі стали для відповідача обґрунтованою підставою вважати такі дії порушенням присяги судді та прийняття рішення про внесення подання про його звільнення. Також, суд зазначив, що відповідачем у відповідності до положень частини четвертої статті 96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» було дотримано строки застосування дисциплінарного стягнення до судді ОСОБА_2 у виді звільнення з посади за порушення присяги на момент розгляду дисциплінарної справи та винесення оскаржуваного рішення.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Суд вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною п'ятою статті 126 Конституції України встановлено перелік підстав звільнення судді з посади, зокрема, суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення суддею присяги.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року №22/98- ВР (далі - Закон України «Про Вищу раду юстиції») питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.
Суд встановив, що спеціальна перевірка щодо судді ОСОБА_2 здійснювалася в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року №1188-VII (далі - Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»), яким визначені правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції як тимчасового посиленого заходу з використанням існуючих процедур розгляду питань про притягнення суддів судів загальної юрисдикції до дисциплінарної відповідальності і звільнення з посади у зв'язку з порушенням присяги з метою підвищення авторитету судової влади України та довіри громадян до судової гілки влади, відновлення законності і справедливості.
Провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження (частина друга статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції»).
Статтею 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено види дисциплінарних стягнень, до яких, зокрема, належить висновок про направлення рекомендацій до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення суді з посади з підстав порушення присяги.
Частиною першою статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено зміст присяги судді, з якої вбачається, що, вступаючи на посаду, суддя урочисто присягає об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.
Частинами другою статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що порушенням суддею присяги є: 
-          вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів;
-          недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;
-          умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом;
-          порушення морально-етичних принципів поведінки судді.
Відмовляючи в задоволенні позову, Вищий адміністративний суд України виходив, зокрема, із того, що встановлена відповідачем невідповідність дій позивача при ухваленні рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийнятій ним присязі, свідоме невчинення суддею ОСОБА_2 необхідних процесуальних дій, спрямованих на повне, всебічне та об'єктивне з'ясування всіх обставин справи і винесення обґрунтованого рішення, ненадання з відповідним відображенням у рішенні оцінки доказам з посиланням на конкретні обставини та мотиви їх відхилення, необґрунтована відмова у задоволенні клопотання, і як наслідок, ухвалення невмотивованого рішення, беззаперечно викликає сумніви у її незалежності, об'єктивності, безсторонності та неупередженості, що у своїй сукупності порочить звання судді, а отже, є порушенням присяги і, як наслідок, підставою для внесення подання про звільнення судді із займаної посади. При цьому, судом встановлено, що позивач вчинив дії, які стали підставами для ухвалення спірного рішення, за вчинення яких була передбачена відповідальність судді, відсутні обставини, що виключають її настання, прийняте відповідачем рішення ґрунтується на законі і є обґрунтованим, а застосована до позивача міра відповідальності є співмірна (не є явно несправедливою або свавільною), права позивача, як судді, за яких рішення про його відповідальність за порушення присяги могло викликати обґрунтовані сумніви в його законності, порушено не було.
Суд вважає, що Вищий адміністративний суд України, дійшов обґрунтованого висновку про правомірне застосування відповідачем положень частини четвертої статті 96 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідно до якої трирічний строк застосування дисциплінарного стягнення до судді ОСОБА_2 у виді звільнення з посади за порушення присяги на момент розгляду дисциплінарної справи та винесення оскаржуваного рішення не закінчився.
В доводах апеляційної скарги, позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», заява №21722/11, пункт 46, підрозділ II, розділ III, в якому зазначається про те, що рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза межами звичайної процедури оскарження. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до відповідальності в результаті вчинення ним дій, які стали підставами для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу. А тому, посилання позивача на те, що відповідачем фактично було здійснено перегляд прийнятого позивачем рішення про застосування запобіжного заходу Суд вважає необґрунтованим.
Суд погоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, що  здійснення позивачем дій, які стали підставами для ухвалення спірного рішення про застосування запобіжного заходу, за вчинення яких була передбачена відповідальність судді, свідчать про неналежне ставлення позивача до службових обов'язків. А відтак, відповідач відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, дослідивши всі наявні у матеріалах дисциплінарної справи обставини, врахувавши характер дисциплінарного проступку, його наслідки, дані, що характеризують суддю, та ступінь його вини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для прийняття оскаржуваного рішення «Про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Оболонського районного суду м.Києва у зв'язку з порушення присяги судді» від 17 листопада 2015 року №873/0/15-15.
Суд переглянув оскаржуване рішення Вищого адміністративного суду України і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове рішення чи направити справу на новий судовий розгляд.
На підставі викладеного, керуючись статтями 235-242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), Суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2017 року відмовити.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач В.М.Бевзенко 
Судді                                                                                                    Н.А.Данилевич
                                                                                                    В.М.Шарапа