Постанова
Іменем України 
 
14 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 125/2360/16-ц
 
провадження № 61-646св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_3,
представник позивача - ОСОБА_4,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С., Зайцева А. Ю., від 23 листопада 2017 року, 

В С Т А Н О В И В :
 
12 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до 
публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі -                        ПАТ «Дельта Банк») про визнання договору недійсним та припинення іпотеки. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2008 року між ним як фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -                                 ТОВ «Український промисловий банк») укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав 145 тис. грн зі сплатою 
22% річних з кінцевим терміном повернення до 15 липня 2015 року. У той же день між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передав в іпотеку майновий комплекс комбікормового заводу, загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_1. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів, згідно якого 
ПАТ «Дельта Банк» став кредитором, у тому числі і у зобов'язанні, що виникло на підставі зазначених кредитного договору та договору іпотеки. На виконання договору про передачу активів 10 грудня 2010 року між 
ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_3 укладено кредитний договір. У той же день між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. Рішенням господарського суду Вінницької області від 10 липня 2012 року, яке набрало законної сили, винесено наказ про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором. На виконання судового наказу боржником було сплачено 154 992 грн 64 коп., що підтверджується платіжними документами. Позивач звертався до
ПАТ «Дельта Банк» про зняття заборони на відчуження предмета іпотеки у зв'язку з виконанням зобов'язання за кредитним договором, проте банк його звернення проігнорував. Також зазначав, що предмет іпотеки передано в наступну іпотеку без згоди ТОВ «Український промисловий банк», а правочин про відступлення прав за іпотечним договором на користь ПАТ «Дельта Банк» не був зареєстрований у державному реєстрі, а тому іпотечний договір, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», є недійсним, оскільки укладений з порушенням норм чинного законодавства.
 
Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши підстави та предмет позову, позивач просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 10 грудня 2010 року, укладений між ним та ПАТ «Дельта Банк»; припинити іпотеку майнового комплексу комбікормового заводу, загальною площею 
1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2 за іпотечним договором від 10 грудня 2010 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк»; припинити іпотеку майнового комплексу комбікормового заводу, загальною площею
1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2 за іпотечним договором від 17 липня 2008 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3
 
Рішенням Барського районного суду Вінницької області у складі судді 
Питель О. В. від 15 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 10 грудня 2010 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 Припинено іпотеку майнового комплексу комбікормового заводу, загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2 за іпотечним договором від 10 грудня 2010 року, укладеним між                      ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 Припинено іпотеку майнового комплексу комбікормового заводу, загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2 за іпотечним договором від 17 липня 2008 року, укладеним між                   ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для визнання договору іпотеки від 10 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк», недійсним, оскільки спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, відсутня згода попереднього іпотекодержателя на укладення наступної іпотеки, а переуступлення прав за зазначеними зобов'язаннями відбулося без державної реєстрації, а тому слід припинити й іпотеку, яка була встановлена на підставі спірного договору. Крім того, суд дійшов висновку про те, що іпотека за договором від 17 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» також підлягає припиненню, оскільки останній передав право вимоги ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» ліквідовано, тому у позивача перед ним відсутні зобов'язання.
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції у частині визнання іпотечного договору недійсним та припинення іпотеки за іпотечним договором від 10 грудня 
2010 року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання недійсним іпотечного договору та припинення іпотеки за цим договором, апеляційний суд виходив із того, що підстави для визнання договору іпотеки від 10 грудня 2010 року недійсним відсутні у зв'язку з тим, що ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержатель за договором іпотеки від 17 липня 2008 року, надав згоду на оформлення наступної іпотеки на майновий комплекс комбікормового заводу, загальною площею 
1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2. У частині позовних вимог про припинення іпотеки за іпотечним договором від 10 грудня 2010 року апеляційний суд виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором є невиконаними, оскільки банком нараховано проценти за користування кредитом до моменту повного виконання судового рішення, які не погашені позичальником, а тому підстави для визнання іпотеки припиненою відсутні.
 
15 грудня 2017 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відомості про відступлення прав вимоги ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором та договором іпотеки не були зареєстровані у встановленому законом порядку, а тому ПАТ «Дельта Банк» не набув прав іпотекодержателя. Крім того, предмет іпотеки був переданий у наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя, отже даний договір є недійсним, а іпотека припиненою.
 
У частині задоволення позову ОСОБА_3 рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає.
 
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Судами установлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить майновий комплекс комбікормового заводу, загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2. 
 
17 липня 2008 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір.
 
На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку майновий комплекс комбікормового заводу загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_2.
 
30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» став кредитором, у тому числі і у зобов'язаннях, що виникли на підставі кредитного договору від 17 липня 2008 року, укладеного між 
ТОВ «Український промисловий банк» та ФОП ОСОБА_3, набувши права іпотекодержателя за іпотечним договором від 17 липня 2008 року.
 
10 грудня 2010 року між ФОП ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 145 тис. грн зі сплатою 22% річних з кінцевим терміном повернення до 15 липня 2015 року.
 
На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку майновий комплекс комбікормового заводу, загальною площею 1 121,7 кв. м по АДРЕСА_1.
 
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначав, що підставою недійсності іпотечного договору, укладеного 10 грудня 2010 року між ним та                     ПАТ «Дельта Банк», є відсутність згоди попереднього іпотекодержателя на передачу предмета іпотеки в наступну іпотеку, оскільки правочин про відступлення прав вимоги не був зареєстрований у державному реєстрі. У державному реєстрі іпотек міститься два записи про іпотеку відносно майнового комплексу комбікормового заводу, згідно із якими іпотекодержателями є ТОВ «Український промисловий банк» і ПАТ «Дельта Банк».
 
Положеннями статті 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. 
 
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. 
 
Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками (стаття 13 Закону України «Про іпотеку»).
 
Положення статті 204 ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
 
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
 
Згідно зі статтею 513 ЦК Україниправочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до статті 516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 
2004 року «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» (чинній на момент укладення спірного договору) державна реєстрація іпотек здійснюється з метою: реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки: надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження.
 
Невнесення інформації до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя не змінює обсягу його прав, а державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя. Відсутність відомостей про зміну іпотекодержателя не тягне за собою недійсність права вимоги та не може свідчити про те, що договір про відступлення права вимоги є неукладеним.
 
Права попереднього іпотекодержателя - ТОВ «Український промисловий банк» внаслідок укладення договору іпотеки від 10 грудня 2010 року не порушуються, оскільки всі права вимоги за основним зобов'язанням            ТОВ «Український промисловий банк» передало ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору від 30 червня 2010 року. З урахуванням цих обставин, невнесення до державного реєстру іпотек відомостей про перехід прав іпотекодержателя до ПАТ «Дельта Банк» за іпотечним договором                      від 17 липня 2008 року не може бути обставиною, яка впливає на чинність укладеного після відступлення прав вимоги іпотечного договору                        від 10 грудня 2010 року.
 
З урахуванням наведеного, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для визнання недійсним іпотечного договору від 10 грудня          2010 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, є правильним. Іпотечний договір від 10 грудня 2010 року за змістом не суперечить закону і не порушує прав інших осіб. 
 
Встановивши, що зобов'язання за кредитним договором від 10 грудня            2010 року відповідно до статті 599 ЦК України не припинились, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання іпотеки за договором від 10 грудня 2010 року припиненою. 
 
Ураховуючи викладене, рішення апеляційного суду є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи і висновків суду не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального й процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_4, залишити без задоволення.
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Д. Д. Луспеник
 
Судді                                                                                              О. В. Білоконь
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта
 
Ю. В. Черняк