Постанова
Іменем України
 
28 березня 2018 року
м. Київ
 
справа № 153/1249/14-ц
 
провадження № 61-1544зпв18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
 
головуючого - Висоцької В. С.  (суддя-доповідач), 
суддів - Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
представники відповідача : ОСОБА_4, ОСОБА_5,
 
розглянув заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року у складі судді Любинецької-Онілової А. Г., ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Журавель В. І., Хопти С. Ф., Штелик С. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ :
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого збільшила в ході розгляду справи та просила визнати 
ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; стягнути на її користь з відповідача кошти па утримання по 6000 грн щомісячно і до досягнення донькою трьох років, починаючи з дня подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог.
Позов мотивовано тим, що позивач з 2008 року по лютий 2014 року проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання вони вирішували побутові питання, вели господарство, мали спільний сімейний бюджет. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку ОСОБА_6. У зв'язку з тим, що під час народження дитини вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, то запис про батька дитини у свідоцтві про народження дитини було вчинено за її вказівкою за правилами статті 135 СК України. 
У свідоцтві про народження батьком дитини зазначено відповідача, проте він заперечує своє батьківство та усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, у зв'язку з чим, позивач просила визнати його батьком дитини в судовому порядку на підставі положень статей 125, 128 СК України.
У заяві про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що донька повністю перебуває на її утриманні, відповідач відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу, хоча може її надавати оскільки працює на посаді директора ПСП «Вікторія», що, на думку позивача в силу положень частини другої статті 84, статті 180, частини першої статті 183 СК України є підставою для стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнення на її користь з відповідача коштів на утримання по 6000 грн щомісячно і до досягнення донькою трьох років.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року позов задоволено частково.
Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 па утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 06 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у твердій фошовій сумі 500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_6 трьох років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 050,60 грн судових витрат.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 
243,60 грн.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт батьківства відповідача щодо ОСОБА_6 підтверджується висновком молекулярно-генетичної експертизи від 28 березня 2016 року № 84, проведеної Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, з дотриманням норм процесуального права. Відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення з відповідача аліментів на її утримання та утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач спроможний сплачувати аліменти, визначені судом першої інстанції і зобов'язаний це робити, а визначений судом розмір аліментів, з огляду на загальновідомі факти збільшення вартості споживчого кошику, інфляційних процесів та підвищення соціальних стандартів в державі, є обґрунтованим.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року касаційну скаргу 
ОСОБА_3 відхилено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.  
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди правильно застосували положення статей 84, 91, 128, 181-183 СК України, з урахуванням роз'яснення пункту З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», надали належну правову оцінку поданим сторонами доказам, зокрема, висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28 березня 2016 року № 84, проведеної Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходили з доведеності факту батьківства відповідача щодо ОСОБА_6, а також із того, що він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку.
6 грудня 2017 року ОСОБА_3 поштовим засобом зв'язку звернувся до Верховного Суду України з заявою про перегляд рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 вересня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції на час подання заяви про перегляд судових рішень) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 84, 91, 121, 128, 181-183 СК України. 
На підтвердження неоднакового застосування зазначених норм матеріального права заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року у справі №682/3388/15-ц про визнання батьківства та стягнення аліментів, в якій, на його думку зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому, зокрема, у вказаній справі суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що висновок судово-медичної експертизи, на який посилається позивач, є неповним, експертиза проведена особами, які не мають достатньої кваліфікації та ліцензії на її проведення.
У заяві про перегляд заявник вказує на те, що під час призначення і проведення у справі, яка є предметом перегляду, судової генетичної експертизи не було додержано вимог законодавства, експерт не мала достатньої компетенції та вийшла за межі повноважень, подані експертові об'єкти дослідження не були достатніми, неповна відповідь на порушене питання та невідповідність іншим даним, відсутні методики дослідження, тощо.
Згідно доводів заяви про перегляд, суди попередніх інстанцій не надали відповідачу  можливості реалізувати право щодо призначення повторної експертизи. 
Посилаючись на наведене, заявник просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанції з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд. 
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 
від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.
Відповідно до статті 388 ЦПК України (у редакції Закону України 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
На підставі підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, заява про перегляд судових рішень передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи та додані до неї матеріали, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
Згідно із частиною першою статті 360-5 ЦПК України (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року по лютий 
2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_6.
Запис про батька ОСОБА_6 у свідоцтві про народження дитини вчинено за вказівкою ОСОБА_1 за правилами статті 135 СК України.
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28 березня 2016 року № 84, проведеної Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, ОСОБА_3 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ймовірність даної події складає 99,999903 17%.
В ході розгляду справи судом першої інстанції шляхом допиту експерта в суді отримано роз'яснення щодо експертного висновку.
Ухвалюючи рішення про визнання батьківства та стягнення аліментів, суд першої інстанції керувався нормами статей 84, 91, 128, 180, 182, 183 СК України й виходив із того, що висновок експертизи, яким підтверджується факт батьківства відповідача стосовно народженої позивачем дитини, є належним доказом у справі, оскільки експертиза проведена відповідно до ухвали суду за клопотанням сторін, атестованим судовим експертом, яка включена до державного Реєстру атестованих судових експертів, перед початком проведення експертизи експерт попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України. Описки та неточності, які містяться у змісті висновку експерта щодо назви НДЕКЦ та використаної літератури, не свідчать про неправильність висновку експерта та порушення вимог закону під час її проведення цієї. Крім цього, судом першої інстанції в ході судового розгляду шляхом допиту експерта в суді отримано грунтоване роз'яснення стосовно висновку та значення її результатів. Суд також виходив з того, що відповідач офіційно працює, зобов'язаний нести витрати на утримання дитини до досягнення нею повноліття та може надавати грошову допомогу позивачу на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. 
У наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року у справі №682/3388/15-ц, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання батьківства та стягнення аліментів виходив з того, що судовим рішенням у іншій справі було вилучено відомості про батька дитини з актового запису і свідоцтва про народження дитини. Цим рішенням встановлено, що у відповідача було відсутнє волевиявлення на визнання батьківства, особисто або через свого представника із заявою про визнання батьківства він не звертався і такі обставини є преюдиційними та вказують на те, що спільна заява про визнання батьківства від 19 травня 2006 року є неналежним доказом батьківства відповідача. 
Крім того, суд виходив з того, що висновок судово-медичної експертизи, на який посилається позивач, є неповним, експертиза проведена особами, які не мають достатньої кваліфікації та ліцензії на її проведення. При цьому, позивачем не було заявлено клопотання про призначення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації, не зважаючи на те, що судом було роз'яснено її права та обов'язки.
З порівняння змісту наведеного вище судового рішення вбачається, що обставини, встановлені судами у цьому рішенні є відмінними від обставин, встановлених у справі, яка переглядається, зокрема, що стосується встановлення факту батьківства та надання оцінки зібраним на підтвердження цього факту доказам на предмет їх належності і допустимості. 
Колегія суддів звертає увагу, що зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції, визначається обставинами кожної конкретної справи. Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог, встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень
Порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог, оскільки обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у цих справах, не є подібними. 
У зазначених справах суд встановив різні фактичні обставини та прийняв відповідні рішення на підставі відповідної оцінки зібраних у справі доказів, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.
Крім наведеного, колегія суддів виходить з положення частини першої статті 360-2 ЦПК України, відповідно до якого справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, встановленими главами 2 і 3 розділу V цього Кодексу (тобто за правилами розгляду справ судом касаційної інстанції).
У поданій заяві про перегляд заявник, фактично, ставить питання про переоцінку обставин справи та зібраних у ній доказів щодо встановлення факту його батьківства, зокрема переоцінку висновку експерта. Між тим, якщо суди першої та апеляційної інстанції вважали факт батьківства відповідача доведеним, Верховний Суд не може змінити таку оцінку обставин справи.
Доводи відповідача у заяві про перегляд про порушення судами його прав на призначення повторної експертизи не є у розумінні пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, підставою для перегляду рішення суду касаційної інстанції.
Таким чином, обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердились, у зв'язку із чим відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, у задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України необхідно відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною третьою статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України, у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України 
від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, пунктом 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2016 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області
від 15 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 вересня 2017 року відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. С. Висоцька

Судді                                                                                                      А. О. Лесько

                                                                                                      В.В. Пророк

                                                                                                            І. М. Фаловська

                                                                                                       С.П. Штелик