ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/653/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі 

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця", за участю - Прокуратури міста Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 54 945 202,05 дол. США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 11.07.2017 становить                              1 493 786 032,28 грн, 

за участю представників:
прокуратури - Клюге Л.М., посвідчення № 049145;
позивача - Гей В.Г., довіреність № 43 від 19.02.2018, адвокат;
                     Дацьків А.І., довіреність № 142 від 19.04.2018, адвокат;
відповідача - Поліщук Ю.В., довіреність № ц/з-04/2-18, адвокат;
третьої особи - не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Донецька залізниця" (далі - ДП "Донецька залізниця"), за участю - Прокуратури міста Києва (далі - прокуратура) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 54 945 202,05 дол. США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 11.07.2017 становить 1 493 786 032,28 грн, 

В обґрунтування своїх вимог ПАТ "Сбербанк" посилалося на неналежне виконання ДП "Донецька залізниця" своїх грошових зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 70-В/11/66/ЮО, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 54 945 202,05 дол. США, яку вимогою від 05.12.2016 №14100/5/28-3 ПАТ "Сбербанк" просило сплатити позичальника -    ДП "Донецька залізниця" та його правонаступника - ПАТ "Українська залізниця", проте вимоги банку були залишені без задоволення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 (суддя Грєхова О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (колегія суддів: Куксов В.В., Скрипка І.М., Тищенко А.І.), у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що питання правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та прийнятими на його виконання постановами КМУ від 25.06.2014 № 200 та від 12.11.2014 №604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника. На час звернення з даним позовом ПАТ "Українська залізниця" не набуло прав та обов'язків, як правонаступник ДП "Донецька залізниця".

Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі ПАТ "Сбербанк" просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

19.04.2018 ПАТ "Сбербанк" заявлено клопотання про передачу справи №910/653/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у задоволенні якого колегією суддів, після розгляду касаційної скарги, було відмовлено у зв'язку з відсутністю встановлених статтею 302 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017) підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
У касаційній скарзі ПАТ "Сбербанк" посилається на порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 22, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017) та зазначає про те, що судами: безпідставно не прийнято до розгляду додатково пред'явлені банком вимоги про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення за договором про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011                        № 70-В/11/66/ЮО; не було досліджено передавальний акт від 05.08.2015 та зведений передавальний акт від 06.08.2015, затверджений Міністром фінансів України 18.08.2015; невірно застосовано норми, що регулюють момент правонаступництва відповідача; неправомірно пов'язано момент настання правонаступництва відповідача за зобов'язаннями третьої особи з моментом внесення запису про припинення третьої особи до ЄДР та на безпідставне посилання судами на постанови Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та № 3-1417гс16.

Узагальнений виклад позиції та прохання інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з підстав їх обґрунтованості та відповідності вимогам діючого законодавства. При цьому ПАТ "Українська залізниця" наголошує на тому, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про припинення ДП "Донецька залізниця", тоді як згідно вимог статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа не скористалася наданим законом правом на участь представника у судовому засіданні.
У судовому засіданні представники позивача підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, а представники відповідача та прокуратури заперечили проти задоволення касаційної скарги.

Доводи учасників справи, з якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.12.2011 між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (в подальшому змінено найменування на ПАТ "Сбербанк" (банк) та ДП "Донецька залізниця" (позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 70-В/11/66/ЮО (кредитний договір), за умовами умов якого, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США, що надалі іменується "Кредитна лінія", та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору.

Згідно пункту 1.2 кредитного договору ліміт кредитної лінії складає 55 000 000 доларів США, а останнім днем дії кредитної лінії є 28.12.2014 (пункт 1.4 кредитного договору).

Судами встановлено та з наявних у матеріалах справи копій меморіальних валютних ордерів вбачається, що 19.03.2012 банком було надано позичальнику кредит у розмірі 6 292 394 дол. США на строк з 19.03.2012 по 28.12.2014 та у розмірі 13 707 606 дол. США на строк з 19.03.2012 по 28.12.2014, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 7932927 від 19.03.2012 та меморіальним валютним ордером № 7951444 від 19.03.2012 відповідно, 20.03.2012 - у розмірі 17 500 000 дол. США на строк з 20.03.2012 по 28.12.2014, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 8090012 від 20.03.2012 та 23.03.2012 - у розмірі 17 500 000 дол. США на строк з 23.03.2012 по 28.12.2014, що підтверджується меморіальним валютним ордером №8584856 від 23.03.2012. 

Пунктом 1.3 кредитного договору сторонами погоджено, що розмір процентів за користування кредитом складає 10,65 % річних.

Обґрунтовуючи свої вимоги ПАТ "Сбербанк" зазначає, що станом на 13.12.2016 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 54 945 202,05 дол. США, в зв'язку з чим 05.12.2016 банк звернувся до позичальника та ПАТ "Укрзалізниця" (правонаступника позичальника) з письмовою вимогою № 14100/5/28-3 про сплату заборгованості, яка була залишена останніми без задоволення.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статті 526 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 №4442-VI визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі (надалі - Товариство).

Зазначений Закон містить такі положення: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України; засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Вищим органом Товариства є загальні збори; функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України; Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту; комісія з утворення Товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України; зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту; розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону № 4442-VI встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. 

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до зазначеного Закону № 4442-VI та на виконання його вимог згідно з постановою № 200 Кабінету Міністрів України утворено ПАТ "Українська залізниця" на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у цьому додатку, включено й ДП "Донецька залізниця".

За змістом пункту 5 Постанови № 200 Кабінету Міністрів України - Міністерству інфраструктури доручено вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

У межах своїх повноважень і на часткову зміну пункту 5 Постанови № 200 Кабінет Міністрів України 12.11.2014 прийняв постанову № 604, якою установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури України відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за ПАТ "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї Постанови.

За змістом пункту 2 постанови № 604 Кабінету Міністрів України комісії з утворення ПАТ "Українська залізниця" разом із Міністерством інфраструктури України доручено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" згідно із законодавством.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено Статут ПАТ "Українська залізниця".

Згідно з пунктами 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, Постанови № 200 Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (пункт 12 Статуту).

Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту. За Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (пункти 20, 21 Статуту).

Відповідно до пунктів 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство. Єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у пункті 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Державну реєстрацію ПАТ "Українська залізниця" здійснено 21.10.2015.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу-підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр). Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців включає, зокрема, внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу-підприємця до Реєстру (стаття 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації ПАТ "Українська залізниця").

Таким чином відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є засвідченням певних фактів щодо, зокрема, юридичної особи, однак, підставою виникнення цих фактів є юридично значимі дії, які вчиняє особа.

Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Згідно з частиною 1 статті 18 цього Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. 
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 2 статті 104 ЦК України).

Судами встановлено, що в Реєстрі є інформація про те, що ДП "Донецька залізниця" перебуває у стані припинення, однак запису про припинення у Реєстрі немає. 

Крім того, в Реєстрі наведено дані про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ "Українська залізниця", серед яких зазначено ДП "Донецька залізниця". 
Водночас згідно з інформацією, що міститься в Реєстрі про наявність зв'язку з юридичною особою правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" щодо ДП "Донецька залізниця" настає відповідно до Постанови № 604 Кабінету Міністрів України після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Аналіз зазначених норм права та встановлених судом дійсних обставин справи дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено особливості утворення ПАТ "Українська залізниця", на виконання цього Закону Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Враховуючи викладене, питання правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається спеціальним Законом і прийнятими на його виконання постановами Кабінету Міністрів України № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у справі № 3-1417гс16, а також від 15.03.2017 у справі № 910/6426/16.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі                     № 15-рп/2004 роз'яснив, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21); кожен має право на повагу до його гідності (частина перша статті 28); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55); однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2 частини третьої статті 129). 

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. 

Посилання ПАТ "Сбербанк" на невідповідність правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у справі № 3-1417гс16 нормам чинного законодавства, спростовуються наведеними вище положеннями частини 2 статті 104 ЦК України та частини 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Щодо невідповідності правових позицій Верховного Суду України, сформованих у постановах від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у справі № 3-1417гс16 практиці Європейського суду з прав людини в частині дотримання балансу інтересів сторін, мирного володіння своїм майном та ефективного засобу юридичного захисту, слід зазначити, що в зазначених постановах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що питання правонаступництва ПАТ "Українська залізниця" стосовно ДП "Донецька залізниця" визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами Кабінету Міністрів України № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника, тобто згідно даних висновків суду підставою для відмови в позові є саме передчасність вимог до ПАТ "Українська залізниця", оскільки останнє не набуло прав та обов'язків, як правонаступник ДП "Донецька залізниця", а не відмова у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову, тому дана позиція Верховного Суду України відповідає вимогам діючого законодавства України та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно пункту 7 Перехідних положень ГПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 N 2147-VIII суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

У даній справі, що переглядається у касаційному порядку, колегія суддів погоджується із правовими позиціями викладеними у зазначених постановах Верховного Суду України та не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. 

Також колегія суддів зазначає, що доводи, неведені у клопотанні, не свідчать про наявність виключної правової проблеми і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, що відповідно до частини 5 статті 302 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) може бути підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ПАТ "Українська залізниця" не набуло прав та обов'язків, як правонаступник ДП "Донецька залізниця", тому заявлені до нього вимоги є передчасними, а твердження ПАТ "Сбербанк" про те, що висновки Верховного Суду України, наведені у постановах від 08.02.2017 у справі                    № 3-1586гс16 та у справі № 3-1417гс16 не відповідають принципу верховенства права, - безпідставними.

Доводи касаційної скарги ПАТ "Сбербанк" про те, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки передавальному акту ДП "Донецька залізниця" від 05.08.2015 та зведеному передавальному акту від 06.08.2015, які, на думку позивача, підтверджують набуття прав та обов'язків ПАТ "Українська залізниця" від ДП "Донецька залізниця", відхиляються колегією суддів, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами надавалась оцінка зазначеним доказам, переоцінка доказів виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017).

Твердження ПАТ "Сбербанк" у касаційній скарзі про неправомірну відмову судом першої інстанції у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, відхиляються колегією суддів, оскільки ці порушення не вплинули на правильність прийнятого судом рішення, з огляду на недоведеність правонаступництва.

Наведені у відзиві на касаційну скаргу пояснення ПАТ "Українська залізниця", зводяться до обґрунтованості постанови суду апеляційної інстанції, з чим колегія суддів погоджується.

Згідно статті 309 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 302, 306, 308, 309, 314, 315, 317, пунктом 7 частини 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/653/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Є. Краснов

Судді:                                                                                                    Г. Мачульський

                                                                                                    І. Кушнір