П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 травня 2018 року
м. Київ
 
Справа № 800/442/18 
Провадження № 11-387асі18
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Хохуляка В. В. від 16 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання частково незаконним рішення і зобов'язання вчинити дії, 
УСТАНОВИЛА:
У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просив:
- визнати незаконним і скасувати частково рішення ВККСвід 27 липня 2017 року № 440/вс-17 у зв'язку з відсутністю в ньому визначених законом підстав його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків щодо оцінювання професійної, особистої та соціальної компетентності кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3.;
- зобов'язати ВККСприйняти нове рішення щодо встановлення рейтингових балів за критерієм «професійна, особиста та соціальна компетентність» кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3., визначивши таку оцінку за професійну компетентність на рівні 240 балів (84 бали за теоретичний іспит + 66 балів за виконання практичного завдання + 80 балів за фахову діяльність + 10 балів за діяльність щодо підвищення фахового рівня); за соціальну компетентність 100 балів; за особисту компетентність 100 балів; в цілому 440 балів.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 березня 2018 року відмовив у відкритті провадження за позовом ОСОБА_3 до ВККС про визнання незаконним і скасування частково рішення ВККС від 27 липня 2017 року № 440/вс-17 та зобов'язання прийняти нове рішення.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду керувався тим, що у його провадженні вже є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погодившись із цим судовим рішенням з підстави порушення судом норм процесуального права, ОСОБА_3 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції у цій справі.
Обґрунтовуючи наведені в апеляційній скарзі вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що висновки суду першої інстанції про тотожність його позовних вимог у цій справі з позовними вимогами у справі № 800/409/17 (П/9901/29/18) не відповідають фактичним обставинам справи. 
Так, позивач указує, що в цій справі він подав адміністративний позов з підстави незгоди з рішенням ВККС від 27 липня 2017 року № 440/вс-17, саме щодо його оцінки за критерієм «професійна, особиста, соціальна компетентність», яка, на думку позивача, не відповідає вимогам глави 3 «Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення» (додаток дорішення ВККС від 03 листопада 2016 року №143/зп-16). Натомість у справі № 800/409/17 (П/9901/29/18) він позивався до Комісії у зв'язку з недотриманням приписів ст. 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено обов'язкову наявність у рішенні ВККС за наслідками кваліфікаційного оцінювання посилань на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, та визначено таку відсутність прямою підставою для скасування рішення.
Посилаючись на висновки Верховного Суду України у справах № 6-1133цс15,                       № 6-79цс15, позивач вважає, що позовні вимоги у цій справі та у справі № 800/409/17 (П/9901/29/18) різняться, а тому суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за п. 4 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2018 року. 
ВККС надіслала до суду відзив і з викладених у ньому підстав просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу (…) в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (…) у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
 
Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВККС, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Водночас з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України, з одним і тим же позовом можливо лише раз звернутися до суду за захистом.
У справі № 800/409/17 (П/9901/29/18) за позовом ОСОБА_3 до ВККС Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року, відмовив у задоволенні позову.
З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що предметом спору у справі № 800/409/17 було оскарження рішення Комісії № 440/вс-17 від 27 липня 2017 року в частині встановленої позивачу оцінки за результатами кваліфікаційного оцінювання, а саме кількості набраних позивачем балів за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та зобов'язання відповідача прийняти нове рішення в порядку, встановленому чинним законодавством України. 
При цьому в основу вирішення предмета спору в розрізі заявлених позовних вимог увійшло дослідження судом усіх мотивів і підстав, з яких Комісія дійшла висновків щодо оцінювання позивача, про що було зазначено в їх рішенні від 27 липня 2017 року № 440/вс-1. Зокрема, досліджено усі критерії кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3., у тому числі щодо встановлення рейтингових балів за критеріями «особиста, соціальна, професійна компетентність».
У цій справі ОСОБА_3 зазначив предметом спору визнання незаконним і скасування рішення Комісії № 440/вс-17 від 27 липня 2017 року в частині оцінювання професійної, особистої та соціальної компетентності позивача, а також зобов'язання ВККС прийняти нове рішення щодо встановлення рейтингових балів за критерієм компетентності (особистої, соціальної, професійної) на рівні 440 балів. 
Підставою визнання оскаржуваного рішення незаконним позивач зазначив його невмотивованість, як у первісному позові у справі № 800/409/17, так і в новому позові у цій справі.
Суб'єктний склад правовідносин, як у першому, так і в цьому позові, залишився незмінним.
За таких обставин ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку, що в попередній справі та у справі, судове рішення в якій переглядається, суб'єкти, предмети та підстави двох позовів є тотожними, відмінність полягає лише в тому, що в цій справі ОСОБА_3 самостійно оцінив свої показники компетентності в 440 балів і просив змінити в рішенні Комісії результат щодо певного збільшення оцінки за його професійну, соціальну та особисту компетентність, а в первісному позові не погоджувався з установленням в оскаржуваному рішенні ВККС загальної кількості балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, в тому числі і за вказаними критеріями компетентності.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо наявності передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
У правових висновках Верховного Суду України, викладених у справах                          № 6-1133цс15, № 6-79цс15, на які посилається ОСОБА_3 при обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмети позову. Нетотожність хоча б одного із зазначених елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
Однак, у справі № 6-79цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на відмінність складу і вартості майна подружжя, про виділ з якого заявлено позов, та на зміну підстав і предмету позову; а у справі № 6-1133цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про нетотожність підстав позовів, які стосувались скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі. 
 
Тобто, про нетотожність правових вимог у вказаних справах Верховний Суд України дійшов висновку за інших обставин, ніж у справі, що розглядається, а тому зазначені висновки до правовідносин у цій справі застосовані бути не можуть.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про відмінність у цьому спорі предметів і підстав позову не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного провадження у справі, а певні розбіжності у їх формулюванні в такому випадку не змінюють змісту спірних правовідносин та не свідчать про нетотожність відповідних елементів спору, що виключає підстави для надання їм повторної правової оцінки судом.
З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд  першої інстанції прийняв правильне процесуальне рішення, тому підстави для скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2018 року відсутні.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 242, 266, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя     Суддя-доповідач | | | В.С. Князєв      І.В. Саприкіна
Судді: | | |
| Н.О. Антонюк     С.В. Бакуліна     В.В. Британчук     Д.А. Гудима     В.І. Данішевська     Л.М. Лобойко | | Н.П. Лященко     О.Б. Прокопенко     Л.І. Рогач     О.М. Ситнік     В.Ю. Уркевич     О.Г. Яновська