Постанова
Іменем України                                          
 
4 квітня  2018 року
м. Київ
 
справа № 753/16042/15-ц
 
провадження № 61-10694св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,  Крата В. І.,   Курило В. П., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
     
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня       2016 року у складі суддів: Пікуль А. А., Борисової О. В., Невідомої Т. О.,     
 
ВСТАНОВИВ :
 
У  серпні 2015 року  ОСОБА_4  звернувся до суду з позовною заявою до   ОСОБА_5  про  стягнення коштів у порядку регресу.
 
В обґрунтування своїх вимог зазначав, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали квартиру АДРЕСА_1 за рахунок спільних коштів та кредитних коштів на підставі укладеного 2 жовтня 2007 року між ним та ПАТ «АКБ «Аркада» кредитного договору.  
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року в порядку поділу спільного майна подружжя спірну квартиру поділено між ними порівну і визнано право на Ѕ частину за кожним у праві спільної власності на спірну квартиру та стягнуто з ОСОБА_5 на користь          ОСОБА_4 62 250 грн  грошової компенсації залишку несплаченого кредиту, який існував  на час припинення шлюбних відносин у розмірі 124 500 грн (124 200 : 2 = 62 250 грн).   
 
Посилаючись на те, що за вказаним рішенням суду з ОСОБА_5 на його користь стягнуто грошову компенсацію лише залишку несплаченого кредиту,  до якого не ввійшли проценти, що складають 156659,31 грн (156 659,31 : 2 = 78 329,65 грн), з яких ним сплачено 146 096,45 грн, а ОСОБА_5 -       10 562,86 грн, просив стягнути з відповідача на свою користь 67 766, 79 грн заборгованості по сплаті процентів за кредитним договором на підставі статей 61, 65 СК України та статей 509, 526, 540, 544, 1054 ЦК України.
 
Рішенням  Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у складі судді Лужецької О. Р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки кредитний договір укладений між банком та позивачем, а між сторонами у справі відсутні зобов'язальні (договірні) відносини, то передбачені статтею 544 ЦК України підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів відсутні.
Рішенням Апеляційного суду  міста Києва від 10 серпня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в                          сумі 67 766,79 грн в порядку регресу за виконання ОСОБА_4 зобов'язання по сплаті заборгованості по процентах за кредитним договором від 2 жовтня 2007 року та 1423, 44 грн у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що  у подружжя окрім спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх спірну квартиру внаслідок укладення кредитного договору  виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів.
29 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_5  на   рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року, у якій вона просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції не  врахував, що між сторонами відсутні зобов'язальні (договірні) правовідносини, тому виникнення регресних зобов'язань між ними   виключається.  
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Дарницького районного суду     м. Києва зазначену справу.
 
29 вересня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, подану ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року, які мотивовані тим, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року №6-486цс16 у подібних правовідносинах, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає відхиленню.
 
28 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 5 березня 2018 року дану справу  призначено до судового розгляду.
 Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності               15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються  спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та)  вважати  доведеними  обставини,  що не  були  встановлені  в  рішенні  чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Наведені в касаційні скарзі доводи  ОСОБА_5  не   дають   підстав   для   висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Суди встановили, що сторони, перебуваючи  у шлюбі,  придбали квартиру за рахунок спільних коштів та коштів, одержаних за кредитним договором          від 2 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та  ПАТ «АКБ «Аркада». 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2014 року в порядку поділу спільного майна подружжя квартиру АДРЕСА_1 поділено між ними та визнано право на Ѕ частину  у праві спільної власності на квартиру за кожним,  стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 62 250 грн грошової компенсації залишку несплаченого кредиту, який існував на час припинення шлюбних відносин  - 124 500 грн (124 200 : 2 = 62 250 грн).   
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. 
Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
З урахуванням наведеного кредитні кошти  використані в інтересах сім'ї.
Факт сплати позивачем як стороною у кредитному договорі відсотків за користування кредитними коштами  у розмірі 146 096,45 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами (довідка про рух коштів та виписки по особовим рахункам). 
З огляду на викладене у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану, зокрема за рахунок останніх, спірну квартиру внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові                  від 27 квітня 2016 року №6-486цс16.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення  з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті процентів за кредитним договором.
Апеляційний суд розглянув дану справу, виходячи з наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано доказів про сплату ним відсотків за кредитним договором, а тому у нього відсутні правові підстави вимагати сплати цих коштів на його користь спростовуються наявними матеріалами справи.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції  залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду
 ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_5 залишити без задоволення. 
Рішення  Апеляційного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року  залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
   Головуючий                                                                                                 М.  Є. Червинська 
   Судді                                                                                                                Н.  О. Антоненко
                                                                                                                              В.  І. Журавель  
                                                                                                                  В.І. Крат
                                                                                                                  В. П. Курило