ПОСТАНОВА
Іменем України

17 квітня 2018 року 
Київ
справа №165/1869/16-а
адміністративне провадження №К/9901/30352/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року (суддя Коваль Р.Й.) у справі № 165/1869/16-а за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби, заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби Багатичука Михайла Анатолійовича про скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до заступника начальника Волинської митниці Державної Фіскальної служби України - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Богатичука Михайла Анатолійовича (далі - відповідач 1), Волинської митниці Державної Фіскальної служби України (далі - відповідач 2, контролюючий орган), про скасування постанови №1737/20505/2016 від 21.09.2016 у справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України  та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8  500,00 грн.
Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 11 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просив скасувати постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 січня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху на підставі частини третьої  статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем до апеляційної скарги не було додано документу про сплату судового збору у відповідності до вимог статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року. У касаційній скарзі позивач з посиланням на постанову Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 306/17/16-а вказує на необґрунтованість спірного судового рішення суду апеляційної інстанції, необ'єктивний аналіз судом норм процесуального законодавства щодо сплати судового збору при поданні апеляційної скарги,  а також на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано положення статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що у своїй сукупності призвело до порушень судом норм процесуального права при прийнятті рішення.
Волинська митниця Державної фіскальної служби надіслала заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій без змін.
Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 3 частини першої  статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України  (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин; далі - МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з положеннями  статті 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу. Питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України (стаття 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення). 

Відповідно до частини другої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом апеляційної інстанції) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади сплати судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Підпунктом 2 пункту 3 частини другої  статті 4 Закону № 3674-VI визначена ставка судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду  у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Таким чином, в разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом № 3674-VI України, не сплачується. При цьому, позивачі у таких справах звільняються від сплати судового збору і при оскарженні судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.
У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288, Кодексу України про адміністративні правопорушення, статей другої-четвертої Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. Кодекс України про адміністративні правопорушення дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції. У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку.
Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 грудня 2016 року № 21-1410а16 та постанові від 31 січня 2017 року №  298/1232/15-а.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності сплати позивачем судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 січня 2017 року, то у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для залишення апеляційної скарги позивача без руху.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі №165/1869/16-а скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду