Постанова 
Іменем України                                          
25 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 203/6859/15-ц
провадження № 61-6803 св 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,    Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
представник позивача - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
представник відповідача - ОСОБА_6,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Дніпропетровська міська рада,
представник третьої особи - Ревякіна НаталіяМиколаївна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 серпня 2016 року у складі судді Повєткіна В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_7, Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на гараж, витребування майна.
Позовна заява мотивована тим, що 1 грудня 2015 року він придбав у  ОСОБА_9 за 40 000 грн розбірний металевий гараж (№ НОМЕР_1), виробництва ВО «Дніпротяжмаш», заводський № НОМЕР_2, модель ПДК-4В-У1, дата виробництва 20 травня 1992 року, що розташований по АДРЕСА_1, який останньою успадкований після смерті чоловіка ОСОБА_10, у свою чергу успадкований ним після смерті ОСОБА_11 (першого власника гаража). Зазначене майно використовує для своїх цілей                  ОСОБА_5, перешкоджаючи позивачу у володінні ним та стверджуючи про те, що він є власником цього гаража.
Із зазначених підстав ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на розбірний металевий гараж та витребувати його з володіння ОСОБА_5   
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня  2016 року у складі судді Колесніченко О. В. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 серпня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що повний текст рішення суду представник позивача отримав 6 липня 2016 року, проте у строк                         до 18 липня 2016 року не подав апеляційну скаргу. Суд визнав неповажною причину пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначивши про те, що                       ОСОБА_3 мав можливість скористатись послугами іншого представника у тому разі, якщо представник, який представляв його інтереси в суді першої інстанції,  вчасно не міг вчинити процесуальні дії.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 серпня 2016 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_12 як представник позивача отримав копію повного тексту рішення Кіровського районного суду                                            м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року лише 6 липня 2016 року, та не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу, оскільки проживає на території Автономної Республіки Крим та незаконні органи на тимчасово окупованій території з невідомих причин не пропускала його на територію материкової України. Вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений ним з поважних причин.
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
8 лютого 2018 року цю справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року визначає, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Згідно із частиною першою статті 69 ЦПК України 2004 року перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу з клопотанням поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року апеляційна скарга залишена без руху, ОСОБА_3 надано строк для зазначення інших підстав для поновлення строку.
У серпні 2016 року ОСОБА_3 подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку.
Заява про поновлення строку мотивована тим, що він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, не отримував його копію та ознайомився з рішення суду з Єдиного державного реєстру судових рішень. Також зазначав, що ОСОБА_4, який представляв його інтереси у суді першої інстанції, який зареєстрований та постійно проживає на території Автономної Республіки Крим, з незалежних від нього причин не змін вчасно перетнути межі тимчасово окупованої території та оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
6 липня 2016 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 отримав копію повного тексту рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                  від 30 червня 2016 року.
Суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що строк для подання апеляційної скарги, з урахуванням дати отримання учасником справи повного тексту рішення суду, закінчився 18 липня 2016 року.  
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня                   1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно також розглядати як право на доступ до правосуддя.
Стаття 1 ЦПК України 2004 року закріплює  завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією визначається, зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. 
Обставини того, що ОСОБА_4, який представляв інтереси ОСОБА_3            у суді першої інстанції, проживає на території Автономної Республіки Крим, що передбачає особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, у сукупності з іншими зазначеними ОСОБА_3 причинами пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення відхилені судом апеляційної інстанції безпідставно та невмотивовано.  
Апеляційна скарга подана 19 липня 2016 року особисто ОСОБА_3, тобто на наступний день після спливу процесуального строку. 
Оскільки однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, відмова у апеляційному перегляді справи учаснику справи, яким подавалось мотивоване клопотання про поновленням строку на подачу апеляційної скарги, через пропуск процесуального строку на один календарний день, не створює умови щодо забезпечення доступності правосуддя.
Частиною другою статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За викладених обставин ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 серпня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько
| С. Ю. Мартєв
| І. М. Фаловська
| С. П. Штелик