Постанова
Іменем України
28 березня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 345/2586/16-ц
провадження № 61-4337св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                 Карпенко С. О.,                  Погрібного С. О., 
                            СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,            
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: ОСОБА_4, Підмихайлівська сільська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області                                 від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Василишина Л. В., Беркій О. Ю., Мелінишин Г. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, Підмихайлівської сільської ради про визнання незаконним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності. 
 
Свої позовні вимоги ОСОБА_3обґрунтовувала тим, що вона є суміжним землекористувачем із ОСОБА_4, до земельної ділянки, якою вона користується, прилягала дорога громадського користування. Доступ до свого саду вона мала як зі свого подвір'я, так і через відгалуження дороги - вулиці Перемоги, яка слугувала одночасно під'їзною дорогою до її городу і до домоволодіння відповідача. 23 грудня 2015 року Підмихайлівською сільською радою Калуського району, без її погодження як суміжного землекористувача, прийнято рішення № 22 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_4.». Оскільки дорога після приватизації знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 їй чиняться перешкоди у користуванні її земельною ділянкою. Намагаючись врегулювати спір добровільно, вона хотіла укласти із ОСОБА_4 договір земельного сервітуту, однак відповідач відмовився від його укладення. 
 
Посилаючись на викладене позивач просила визнати недійсним та скасувати рішення Підмихайлівської сільської ради від 23 грудня 2015 року № 22 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянина ОСОБА_4.» та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі статей 19, 20, 71, 118, 152 ЗК України.
 
ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив суду, що відповідно до довідки від 17 червня 2015 року № 1438, ділянкою 1 для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1142 га по АДРЕСА_1, його тесть користується з            1995 року. З метою виготовлення проекту відведення земельної ділянки, земельною комісією, у складі голови сільської ради, землевпорядника та членів комісії були встановлені відповідні межі між його земельною ділянкою та земельними ділянками суміжних користувачів, про що був складений акт. Проте позивач як суміжний користувач, акт встановлення меж не підписала, оскільки помилково вважає, що в користування була надана земельна ділянка в розмірі 0,11 га, а не 0,1142 га і не погоджується з тим, що в його власність ввійшов заїзд до його ж домоволодіння. Документів, які б підтверджували той факт, що в користування була надана земельна ділянка площею 0,11 га позивач суду не надала. Доводи позивача про те, що спірний заїзд вона завжди використовувала як доступ до свого саду транспортом, є неправдивими та надуманими, оскільки із наданих фотокарток убачається, що там немає ніякої дороги, яка б слугувала заїздом до саду позивача. Земельна ділянка позивача знаходиться над спірним заїздом на висоті приблизно 1 м 30 см. Навколо земельної ділянки знаходяться дерева, а сама земельна ділянка обнесена суцільним парканом. Жодного заїзду до земельної ділянки позивача не було і бути і не може в силу її специфічного рельєфного розміщення. Крім того, як зазначає сама ж позивач, вона має доступ до саду зі свого ж подвір'я, і транспорт їздить орати грядки саме через нього. Спірний заїзд не можна назвати ні дорогою, ні вулицею, ні проїзною частиною, оскільки його розміри не призначені для руху транспорту та систематичного проходу пішоходів. 
 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення ІІІ сесії сільської ради VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 23 грудня 2015 року № 22 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянина ОСОБА_4.». Скасовано реєстрацію права власності власника ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1142 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1). 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у земельну ділянку, яка приватизована ОСОБА_4, увійшла дорога загального користування, а тому рішення сільської ради не відповідає вимогам статті 83 ЗК України, оскільки жодного рішення про надання ОСОБА_4 додатково земельної ділянки сільською радою не приймалося, що підтверджується заявою сільської ради про те, що у приватизовану відповідачем земельну ділянку входить дорога загального користування. 
 
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову          ОСОБА_3
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що  з наявних у справі матеріалів не вбачається доказів, які б вказували як на існування самого спірного заїзду чи під'їзної дороги, так і підтверджували право позивача на користування ним, відповідно і порушення такого права відповідачем.   
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, в якій просила скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказувала на те, що в суді першої інстанції всіма учасниками процесу було визнано ту обставину, що по частині земельної ділянки ОСОБА_4 проходить заїзд, а саме, визнання сторонами цієї обставини підтверджується довідкою сільської ради та запереченням на позовну заяву ОСОБА_4 Під час розгляду справи апеляційним судом було безпідставно долучено до матеріалів справи довідку Підмихайлівської сільської ради від 19 жовтня 2016 року № 2680, яку використано як доказ при постановленні оскаржуваного рішення, оскільки ця довідка не була предметом дослідження під час розгляду  справи в суді першої інстанції. Земельна ділянка ОСОБА_4 до приватизації мала площу 0,11 га, а після приватизації збільшилась до 0,1142 га, і збільшення площі мало місце за рахунок приватизації  спірної дороги громадського користування. Канава, яка розмежовує земельні ділянки по периметру однієї сторони її земельної ділянки. Жодного розмежування між її земельною ділянкою та частиною земельної ділянки, яка слугує заїздом, сільською радою не проводилось. Виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_4 було здійснено з порушенням статті 55 Закону України «Про землеустрій».  
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У січні 2017 року ОСОБА_4 подано заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими, до матеріалів справи долучено викопіювання з генерального плану                             с. Бережниця Калуського району та ситуаційну схему розміщення його земельної ділянки на території с. Бережниця, з яких убачається, що по його земельній ділянці не проходить жодна дорога загального користування. Земельна ділянка відповідача межує з центральною вулицею с. Бережниця, але аж ніяк не накладається на вулицю чи дорогу. Згідно із висновком Відділу містобудування та архітектури Калуської            РДА від 10 липня 2015 року № 131 було погоджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1142 га, з урахуванням зауваження про те, що згідно з генеральним планом с. Бережниця на частині вищезазначеної ділянки передбачено розширення дороги. Рішення про розширення дороги в цій місцевості Підмихайлівською сільською радою у встановленому порядку не приймалося. В матеріалах технічної документації міститься перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути від 11 листопада 2015 року № 05-12\84, згідно з якими обмежень чи обтяжень права на його земельну ділянку немає. 
 
Ухвалою від 05 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
 
У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня                          2017 року суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм                           матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що згідно з картою обліку та впорядкування присадибних та громадських земель с. Бережниця Калуського району ділянка, що знаходиться по контуру 563-1130-К, перебуває в користуванні ОСОБА_3, площею 0,19 га, а ділянка, що знаходиться по контуру 561-1132-К, належить ОСОБА_4, площею 0,11 га, і перебуває у його приватній власності. Ділянки є суміжними. 
 
Рішенням Підмихайлівської сільської ради від 10 травня 2015 року № 273                  ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1142 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по                          АДРЕСА_1. 
 
Рішенням Підмихайлівської сільської ради від 23 грудня 2015 року № 22 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 у с. Бережниця Калуського району для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1142 га по АДРЕСА_1, та передано вказану ділянку останньому у власність.
 
Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1142 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Калуського району. Підстава - рішення Підмихайлівської сільської ради від 23 грудня 2015 року.
 
Нa підставі рішення Підмихайлівської сільської ради від 10 травня 2016 року спеціалістами ТзОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр» у присутності представників сільської ради, суміжних землевласників (землекористувачів) та землевласника проведено обмір земельної ділянки площею 0,1142 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Калуського району на території Підмихайлівської сільської ради. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зауважень з боку представників сільської ради, суміжних землевласників при встановленні меж земельної ділянки в натурі не було, про що складено акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
 
23 червня 2015 року комісія у складі депутатів і секретаря Підмихайлівської сільської ради, розглянувши заяву ОСОБА_4 щодо погодження меж земельних ділянок із ОСОБА_3, вийшовши на місце встановила, що між двома господарствами чітко є розмежування, а саме - канава. Канаву прийнято вважати межею і причин для непогодження меж немає, про що складено акт. Комісія рекомендувала затвердити технічну документацію без підпису ОСОБА_3 
 
Згідно із висновком Відділу містобудування та архітектури від 10 липня 2015 року             № 131, розглянувши технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4, розташованої у                                                  с. Бережниця Калуського району, площею 0,1142 га, відділ погодив документацію із землеустрою, за умови врахування зауваження: згідно з генеральним планом                      с. Бережниця Калуського району, розробленим інститутом «Укрколгосппроект» у  1976 році, в частині вищезазначеної земельної ділянки передбачено розширення дороги (а. с. 75). 
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16                     ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
 
Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача оспорюваним рішенням Підмихайлівської сільської ради від 23 грудня 2015 року № 22, з огляду на таке.
 
Згідно із інформацією, що міститься на викопіюванні з генерального плану                          с. Бережниця та ситуаційної схеми розміщення земельної ділянки ОСОБА_4, частина проїзної дороги чи заїзду на спірній ділянці не вказана і графічно не визначена. Між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановлено межу - канаву, яка проходить між двома господарствами. 
 
Розширення дороги на спірній ділянці землі, про яке йдеться у висновку Відділу містобудування та архітектури від 10 липня 2015 року № 131, не можна вважати підставою для задоволення позову, оскільки фактично будь-яке рішення про визначення заїзду, під'їзної дороги чи розширення дороги сільською радою у встановленому порядку не приймалося.  
 
Позивач як на підставу своїх вимог не надала жодного належного та допустимого доказу того, що спірний заїзд є ділянкою дороги, яка була незаконно приватизована відповідачем. Крім того, спірний заїзд до господарства          ОСОБА_4 не може бути дорогою у розумінні статті 83 ЗК України, оскільки через господарство відповідача немає проїзду.
 
Приватизація спірного заїзду не порушує права ОСОБА_3, оскільки до своєї земельної ділянки вона має заїзд, який проходить через її подвір'я. 
 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що приватизований ОСОБА_4 заїзд не є дорогою громадського призначення.
 
Доводи касаційної скарги заявника зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.
Оскільки завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, доводи ОСОБА_3 про те, що суд на стадії апеляційного провадження долучив до матеріалів справи довідку сільської ради від 19 жовтня 2016 року № 2680, відхиляються судом, оскільки дослідження всіх доказів, у тому числі на стадії апеляційного провадження, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           С. О. Карпенко
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
                                                                                                           
                                                                                                                      Г.І. Усик