Постанова
Іменем України
 
16  квітня 2018 року
м. Київ
 
справа № 299/306/16-ц
провадження № 61-9020св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., 
Фаловської І. М.
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_4,
представник заявника - ОСОБА_5,
боржник - ОСОБА_6
заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції в Закарпатській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 5 вересня 2017 року у складі судді Надопта А. А. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кожух О. А., Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції в Закарпатській області (далі - ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області).
Зазначала, що у ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області на виконанні знаходяться матеріали виконавчого провадження № 433/11, які стосуються примусового виконання рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року про стягнення на її користь з ОСОБА_6 аліментів на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту відкриття виконавчого провадження до дня звернення ОСОБА_4 до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, скаржником було здійснено одноразову сплату аліментів у самостійно визначеній ним сумі, та будь-яких інших виплат, окрім даної, на утримання дитини ОСОБА_6 не здійснював.
У серпні 2017 року скаржником до ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області подано письмові заяви, в яких вона просила:звернутись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6; надіслати запит до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо суми нарахованої боржнику державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства III групи; здійснити перерахунок заборгованості та перевірку сум отриманих боржником доходів.
У поданій до суду скарзі ОСОБА_4 посилалась на відсутність дій з боку старшого державного виконавця, спрямованих на виконання зазначених нею у письмових заявах до ВДВС Виноградівського РУЮ вимог, чим пояснювала упереджене ставлення останнього до здійснення ним виконавчих дій, та, просила суд визнати дії старшого державного виконавця Вагнера Н. І. неправомірними, зобов'язати задовольнити вимоги заявника, усунути допущені порушення, скласти подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_6 та скерувати таке подання до суду.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 5 вересня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що із листа в.о. начальника ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області від 9 серпня 2017 року № 15574/13.3-39 вбачається, що боржник сплачує аліменти на користь стягувача, тобто виконує зобов'язання за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 березня 2016 року. У зв'язку із цим суд не вбачав підстав для задоволення вимог скарги щодо зобов'язання старшого державного виконавця внести подання про тимчасове обмеження права виїзду за кордон боржника та вважав, що старшим державним виконавцем виконуються вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та бездіяльності в рамках вказаного виконавчого провадження № 433/11 ним допущено не було.
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області 
від 5 вересня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги подані ОСОБА_4 докази, яким підтверджується отримання боржником доходів за кордоном, а також не надано належної оцінки доводам заявника щодо упередженого ставлення державного виконавця до ухилення боржника від виконання ним обов'язку по сплаті аліментів. Виходячи із вказаного, ОСОБА_4 вважає висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення її позовних вимог необґрунтованими. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Із досліджених судом матеріалів виконавчого провадження № 433/11, установлено, що 18 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Вагнер Н. І. ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання листа, виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області на виконання рішення даного суду по справі № 299/306/16-ц від 14 березня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_6 на користь стягувача ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень частини першої статті 18 вказаного Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із статтею 383 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду судами справи) учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.
Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Тудовші С. В. зазначала про неналежне виконання покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження. 
Мотивуючи скаргу, заявник вказувала, що нею було подано декілька письмових звернень до ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області, в яких вона, посилаючись на наявність заборгованості боржника по сплаті аліментів, просила звернутись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, надіслати запит до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо суми нарахованої боржнику державної соціальної допомоги, а також здійснити перерахунок заборгованості та перевірку сум отриманих боржником доходів.
У зв'язку із відсутністю належного реагування на подані ОСОБА_4 письмові заяви, вона звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця.
Судом установлено, що листом в. о. начальника ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області від 9 серпня 2017 року № 15574/13.3-39 ОСОБА_4 було повідомлено про направлення 4 серпня 2017 року запиту до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області для надання інформації про розмір соціальної допомоги, яку одержує боржник, а також зазначено про відсутність заборгованості боржника по сплаті аліментів, що підтверджується письмовою заявою стягувача.
Згідно наявного у матеріалах виконавчого провадження розрахунку заборгованості, затвердженого в. о. начальника ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області, станом на 25 липня 2017 року, заборгованість боржника по сплаті аліментів відсутня.
Із матеріалів справи та виконавчого провадження судом установлено, що 9 червня 2017 року ОСОБА_6 сплатив заборгованість по сплаті аліментів одним платежем у сумі 6 139, 65 грн (що підтверджується квитанцією № 66691031, наявною у матеріалах виконавчого провадження), а в подальшому на депозитний рахунок ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області щомісячно надходять кошти на сплату аліментів у розмірі, визначеному державним виконавцем. 
9 червня 2017 року ОСОБА_4 подала до ВДВС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області заяву, в якій зазначила, що боржник ОСОБА_6 станом на 9 червня 2017 року заборгованості по сплаті аліментів не має.
Доказів відкликання заявником у встановленому порядку зазначеної заяви матеріали справи не містять, а тому доводи заявника щодо того, що така заява не може вважатись належним та допустимим доказом, є безпідставними.
Відповідно до частини третьої статті 387 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду судами справи), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі повно та всебічно досліджених обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, обґрунтовано виходив із відсутності заборгованості боржника по сплаті аліментів та безпідставності вимог заявника щодо необхідності визнати дії старшого державного виконавця неправомірними.
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду у задоволенні вимог, які стосуються зобов'язань державного виконавця скласти подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, аналогічні доводам, які були викладені заявником у апеляційній скарзі. 
Так, відповідно до положень пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, передумовою звернення державного виконавця до суду із вимогою встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, є ухилення останнього від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.
Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
На підставі належним чином досліджених матеріалів справи та виконавчого провадження, судами встановлено відсутність заборгованості боржника по сплаті аліментів, а тому вказані вимоги заявника щодо наявності підстав для встановлення обмежень ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України є необґрунтованими та такими що не узгоджуються із законодавчими вимогами.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області 
від 5 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

 
Судді:                                                                                                В. С. Висоцька
 
С.Ю. Мартєв
 
І.М. Фаловська