ПОСТАНОВА
Іменем України

14 березня 2018 року 
Київ
справа № 826/9459/17
провадження № К/9901/4808/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону про визнання протиправним та скасування висновку, наказу, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року, постановлену у складі головуючого судді Вєкуа Н. Г., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Бєлової Л. В., суддів: Безименної Н. В., Кучми А. Ю.,
в с т а н о в и в :
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з указаним позовом, у якому просив:
визнати протиправним та скасувати висновок Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, про те, що позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 лютого 2016 року № 162 о/с у частині звільнення позивача зі служби в поліції;
поновити позивача на службі в Національній поліції;
зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2016 року по день винесення рішення по справі.
Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 24 жовтня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2017 року, позовну заяву залишив без розгляду.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати їх рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Головне управління Національної поліції у м. Києві подало відзив на касаційну скаргу, в якому, з посиланням на необґрунтованість останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що висновком Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13 січня 2016 року встановлено, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. 
Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 лютого 2016 року № 162о/с позивача звільнено зі служби в Національній поліції через службову невідповідність.
Витяг із наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримав 1 березня 2016 року.
До суду з указаним позовом ОСОБА_1 звернувсь 27 липня 2017 року.
Обґрунтовуючи причини пропуску встановленого строку, позивач зазначав, що дізнався про протиправність проведення атестування та звільнення, про можливість поновлення на посаді за рішенням суду, внаслідок розгляду аналогічного позову судом за позовом його колеги.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем місячного строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. 
Зазначена позиція підтримана Київським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів і вважає їх такими, що зроблені з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, яка була чинна на час звернення позивача до суду й ухвалення оскаржуваних судових рішень, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За змістом частин першої, другої статті 99 вказаного Кодексу адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 цього ж Кодексу, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. 
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
У справі, що розглядається, позивач як під час звернення до суду, так і в апеляційній та касаційній скаргах не наводить будь-яких обставин і не надає відповідних доказів, які би свідчили про об'єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом. 
Верховний Суд критично оцінює доводи скаржника, наведені в касаційній, та наголошує на тому, що необізнаність позивача з нормами процесуального законодавства та установленого останнім строку звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби та звільнення з неї не може свідчити про поважність причин пропуску такого строку.
Отже, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки суди не допустили порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович          

Судді                                                                                                     О. В. Білоус

                                                                                                    Т. Г. Стрелець