ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року 
м. Київ

Справа №  924/758/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

учасники справи:
позивач - Полонська міська рада в особі виконавчого комітету Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади,
відповідач - публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат",

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"
на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду
від 12.09.2017
у складі колегії суддів: Коломис В.В. (головуючого), Огороднік К.М., Тимошенко О.М.
у справі № 924/758/17
за позовом Полонської міської ради в особі виконавчого комітету Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади
до публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"
про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 158,8 га згідно з державним актом на право постійного користування від 01.06.1995 року серії І-ХМ №000006, - 

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 30.08.2017 року у справі №924/758/17, серед іншого, прийнято відмову виконавчого комітету Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади від позову та припинено провадження у справі №924/758/17 в частині вимог виконавчого комітету Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади.

Короткий зміст позовних вимог і рішення судів апеляційної інстанції та Вищого господарського суду України

2. Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 30.09.2018 у справі №924/758/17 та відстрочити сплату судового збору.

3. Клопотання про відстрочення сплати судового збору мотивовано тим, що відповідач - ПАТ "Полонський гірничий комбінат" є неплатоспроможним, оскільки ухвалою господарського суду Хмельницької області від 10.10.2016 року порушено провадження у справі № 924/881/16 про банкрутство ПАТ "Полонський гірничий комбінат" та введено процедуру розпорядження майном.

4. Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17 клопотання про відстрочення сплати судового збору залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ "Полонський гірничий комбінат" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 30.08.2017 року у справі № 924/758/17 та додані до неї документи повернуто скаржнику без розгляду.

5. Відмовляючи у задоволенні клопотання ПАТ "Полонський гірничий комбінат" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що неплатоспроможність боржника у зв'язку із порушенням провадження у справі про банкрутство боржника не може вважатись достатньою підставою для висновку про необхідність відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки до апеляційної скарги не надано жодних доказів на підтвердження відсутності коштів на поточних рахунках боржника.

6. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції 18.09.2017 публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат" звернулось до Вищого господарського суду України через Рівненський апеляційний господарський суд із касаційною скаргою на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17.

7. Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.11.2017 відмовлено публічному акціонерному товариству "Полонський гірничий комбінат" в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та повернуто вказану касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

8. 11.12.2017 публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат" вдруге звернулося через Рівненський апеляційний господарський суд із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17, в якій скаржник просить, зокрема, скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для подальшого розгляду по суті апеляційної скарги.

9. Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального права.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

10. Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду касаційної інстанції не надходив.

Позиція Верховного Суду

11. 11.12.2017 публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат" вдруге звернулось через Рівненський апеляційний господарський суд до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17, підтвердженням чого є відбиток штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 924/758/17 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями від 09.02.2018. 

13. Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2018 відкрито касаційне провадження у справі № 924/758/17 Господарського суду Хмельницької області та призначено її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
14. Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

17. Колегія суддів перевіривши доводи скаржника зазначає наступне.

18. Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

19. Як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду апеляціної інстанції, скаржником не додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору. При цьому, скаржник в апеляційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору.

20. Згідно з ч. 2 ст. 44 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

22. При цьому, вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов'язок щодо відстрочення сплати судового збору, водночас, статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

23. Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 32, 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

24. До того ж, згідно ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

25. Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач - ПАТ "Полонський гірничий комбінат" є неплатоспроможним, у зв'язку з порушенням провадження у справі № 924/881/16 про банкрутство ПАТ "Полонський гірничий комбінат" та введенням процедури розпорядження майном, при цьому до апеляційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження відсутності коштів на поточних рахунках банку.

26. Статтею 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство) врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

27. Відповідно до ч. 4 ст. 115 Закону про банкрутство, витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

28. Згідно ч. 5 ст. 115 Закону про банкрутство сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

29. Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду (ч. 6 ст.115 Закону про банкрутство).

30. Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що заявник на підтвердження наведених у клопотанні доводів не надав доказів, які б підтверджували можливість сплати ним судового збору протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду апеляційної скарги, а саме до прийняття постанови у справі. Крім того, апелянт у клопотанні вказав про відсутність грошових коштів на підприємстві та перебування його у стані банкрутства.

31. Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що надавши належну оцінку доводам заявника апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі.

32. Щодо аргументів касаційної скарги про застосування судами при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, колегія суддів зазначає наступне.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
34. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

35. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

36. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

37. Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

38. В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

39. Виходячи з наведеного, доводи, викладені публічним акціонерним товариством "Полонський гірничий комбінат" у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки право на доступ до суду не є абсолютним, а вимога процесуального закону про сплату судового збору не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

40. Таким чином, наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та направлення справи до апеляційного господарського суду для продовження розгляду відповідно до вимог ст. 310 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

41. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

42. Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17 прийнята судом у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального і процесуального права і підстав для її зміни або скасування не вбачається.

43. Оскільки підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 924/758/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                           В.В. Білоус
Судді                                                                                                                  С.В. Жуков
                                                                                                                            Н.Г. Ткаченко