Верховний
Суд

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року 
м. Київ

справа №  910/8001/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,
представників учасників справи:
позивача - публічного акціонерного товариства "МЕГАБАНК" (далі - Товариство) - Дідик С.Є.,
відповідача  Антимонопольного комітету України (далі - АМК) - Савчука І.В.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національний банк України - не з'явився,
розглянувши касаційну скаргу Товариства
на рішення господарського суду міста Києва від 01.08.2017 (суддя Гумега О.В.) 
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 (колегія суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Жук Г.А. і Смірнова Л.Г.)
за позовом Товариства до АМК,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національний банк України,
про визнання рішення недійсним,

ВСТАНОВИВ:
Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення АМК від 04.04.2017 № 134-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).
Позовна заява мотивована тим, що Рішення АМК прийнято з порушенням норм чинного законодавства про банківську діяльність.  
Рішенням господарського суду міста Києва від 01.08.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Судові рішення попередніх судових інстанцій з посиланням на приписи статті 22^1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та статей 50, 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) мотивовано правомірністю притягнення Товариства до відповідальності за подання АМК інформації у неповному обсязі.
Товариство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову. Так, згідно з доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій у вирішенні спору не враховано того, що:
- позивачем з урахуванням приписів норм Закону України від  07.12.2000          № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон № 2121), який є спеціальним у сфері регулювання банківської таємниці, витребувану АМК інформацію надано в повному обсязі;
- АМК безпідставно накладено штраф за одне й те ж порушення двічі.     
АМК подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів та просив судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
Відзив на касаційну скаргу від третьої особи не надходив.
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:
- АМК проводився збір та аналіз доказів у справі № 20-26.13/183-15 за ознаками  вчинення товариством з обмеженою відповідальністю "УКРГЕОЕКОЛОГІЯ" (далі - ТОВ "УКРГЕОЕКОЛОГІЯ" і товариством з обмеженою відповідальністю НПП "УКРГАЗГЕОАВТОМАТИКА" (далі - ТОВ "УКРГАЗГЕОАВТОМАТИКА") правопорушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Під час проведення розслідування встановлено, що зазначені вище суб'єкти господарювання мають відкриті в Товаристві рахунки;
- Голова АМК надіслав Товариству вимогу від 23.12.2015 № 20-26.13/01-12839 про надання інформації (далі - Вимога № 1), з пропозицією протягом двадцяти календарних днів з дня її отримання надати АМК інформацію стосовно операцій (із зазначенням дати, суми коштів по дебету та кредиту, ідентифікаційного коду (коду ЗКПО) та/або індивідуального податкового номера платника та одержувача, реквізитів рахунків контрагента, призначення платежу тощо), у паперовому та в електронному вигляді, за всіма рахунками зазначених суб'єктів господарювання у Товаристві за період з 01.01.2014 по 01.10.2015. Вимогу № 1 отримано представником Товариства 28.12.2015;
- Товариство листом від 06.01.2016 № 10-17БТ надало інформацію на Вимогу № 1, але не в повному обсязі. Не зазначило інформації щодо ідентифікаційного коду (коду ЗКПО) та/або індивідуального податкового номера платника та одержувача, реквізитів рахунків контрагента, за операціями, проведеними ТОВ "УКРГЕОЕКОЛОГІЯ";
- у зв'язку з наданням Товариством на Вимогу № 1 інформації в неповному обсязі на адресу Товариства надіслано другу вимогу про надання інформації від 19.05.2016     № 20-26.13/01-5109 (далі - Вимога № 2), у якій повторно запропоновано в двадцятиденний строк з дня її отримання надати АМК інформацію. Вимогу № 2 отримано Товариством 23.05.2016;
- листом від 31.05.2016 № 13-994БТ Товариство повторно не надало АМК інформації щодо ідентифікаційного коду (коду ЗКПО) та/або індивідуального податкового номера платника та одержувача, реквізитів рахунків контрагента, за операціями, проведеними ТОВ "УКРГЕОЕКОЛОГІЯ";
- Товариство листами від 06.01.2016 № 10-17БТ, від 31.05.2016 № 13-994БТ та від 01.07.2016 № 13-5401 повідомило АМК, що запитувана останнім у Вимогах № 1 та № 2 (і неподана Товариством) інформація є банківською таємницею; 
- через надання Товариством інформації в неповному обсязі розпорядженнями державного уповноваженого АМК від 23.05.2016 № 08/133-р та від 17.01.2017                № 08/10-р розпочато розгляд справ № 20-26.13/91-16 та № 20-26.13/3-17/91-16 за ознаками вчинення Товариством порушення, передбаченого пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, у вигляді подання інформації в неповному обсязі АМК на вимоги його голови у встановлений ним строк;
- розпорядженням державного уповноваженого АМК від 17.01.2017 № 08/10-р  об'єднано справи № 20-26.13/91-16 та № 20-26.13/3-17/91-16 про порушення Товариством законодавства про захист економічної конкуренції в одну справу № 20-26.13/3-17/91-16;
- за результатами розгляду справи № 20-26.13/3-17/91-16 відповідачем прийнято Рішення АМК, яким: 
визнано, що Товариство двічі вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону № 2210, у вигляді подання інформації в неповному обсязі АМК на Вимогу № 1 та № 2 Голови АМК у встановлений ним строк (пункти 1, 3);
за вчинення кожного з двох зазначених порушень на Товариство накладено по 82 600 грн. штрафу (пункти 2, 4);
- розмір доходу Товариства за 2016 рік становить 1 170 685 988 грн.;  
- вимоги Голови АМК оформлені належним чином з дотриманням приписів частини другої  статті 62 Закону № 2121.
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.
Відповідно до статті 3 Закону України від 26.11.1993 № 3659-XII "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон № 3659) основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 6 Закону № 3659 Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету; Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.
Відповідно до статті 7 Закону № 3659 у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону № 3659 Голова Антимонопольного комітету України має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.
Відповідно до статті 16 Закону № 3659 державний уповноважений Антимонопольного комітету України має такі повноваження, зокрема, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Статтею 22 Закону № 3659 визначено, зокрема, що: вимоги органу Антимонопольного комітету України, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом; невиконання вимог органу Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Статтею 22^1 цього ж Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб'єктам господарювання.
Згідно з статтею 60 Закону № 2121:
- інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею;
- банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації; інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.
За приписами пункту 3 частини першої статті 62 цього Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, органам Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.
Відповідно до частини другої статті 62 Закону № 2121 вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна: бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації; містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації. 
Згідно з пунктом 3.3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою правління Національного банку України  від 14.07.2006 № 267 вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна відповідати нормам частини другої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Банки повинні надавати інформацію, що містить банківську таємницю, і в тому разі, коли до належним чином оформленої вимоги відповідного державного органу додається перелік найменувань конкретних юридичних осіб та/або прізвищ, імен та по батькові фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та номерів їх рахунків.
Пункт 14 статті 50 Закону № 2210 визначає подання інформації в неповному обсязі АМК у встановлені органами АМК строки як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до абзацу четвертого частини другої та частини шостої статті 52 Закону     № 2210 за порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф; рішення про накладення штрафів у розмірах понад чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймаються виключно Антимонопольним комітетом України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України на їх засіданнях.
З огляду на наведене попередні судові інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених ними норм матеріального і процесуального права та з наведенням у судових рішеннях зі справи необхідного мотивування, встановивши обґрунтованість висновків відповідача стосовно наявності в діях Товариства порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді подання інформації в неповному обсязі АМК у встановлені його Головою строки, за що в межах розміру, визначеного Законом № 2210, накладено штрафи, - дійшли обґрунтованих висновків стосовно відсутності передбачених статтею 59 названого Закону підстав для визнання оспорюваного Рішення АМК недійсним, а тому й правомірно відмовили Товариству в задоволенні його позову.
Посилання заявника касаційної скарги на те, що ним з урахуванням приписів норм Закону № 2121, який є спеціальним у сфері регулювання банківської таємниці, витребувану АМК інформацію надано в повному обсязі, не можуть братися до уваги, оскільки дані спірні правовідносини регулюються саме нормами антиконкурентного законодавства, які в даному випадку є спеціальними стосовно загальних законодавчих приписів щодо банківської таємниці. 
Посилання Товариства на безпідставність накладення АМК штрафу за одне й те ж порушення двічі так само не можуть братися до уваги, оскільки АМК було надіслано дві різні вимоги, на які Товариством було надано неповну інформацію, тоді як факти неодноразового неподання одним і тим самим суб'єктом господарювання інформації на запити органу Антимонопольного комітету України не є триваючим порушенням у розумінні статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а являють собою самостійні (окремі) порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін, як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду міста Києва від 01.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 зі справи                 № 910/8001/17 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "МЕГАБАНК" - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        Б.Львов

Суддя                                                                                                        І.Булгакова 

Суддя                                                                                                        В.Селіваненко