Постанова                                                         
Іменем України 
 
07 лютого 2018 року
м. Київ
 
справа № 464/5754/14-ц
провадження № 61-744 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя - доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача -ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відповідач - приватне підприємство «Нива - В. Ш.»,
представник відповідача - Кіт Марта Юріївна,
відповідач - Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,
представник відповідача - Білозір Інна Вікторівна,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,
представники відповідача: Лилик Василь Васильович, Мачита Богдан Адамович, Буковинсьий ТарасЙосипович, Уніят Петро Богданович
відповідач - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу  Амбросійчук ЛіліяВолодимирівна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_13,
представник третьої особи - ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова БатюкМар’яни Василівни на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року у складі судді Чорної С. З. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Бермеса І. В., Мусіної Т. Г.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2014 року ОСОБА_1 пред'явив позов до ОСОБА_3, приватного підприємства «Нива - В. Ш.» (далі - ПП «Нива - В. Ш.»), Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Сихівського ВДВС Львівського МУЮ), публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший Український міжнародний банк»), приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В. про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та результатів їх проведення недійсними.
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2008 року між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 89 300 доларів США зі сплатою 13,99 % річних та кінцевим терміном повернення до 02 липня 2028 року. 
 
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2011 року солідарно стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 330,01 доларів США, що еквівалентно 760 733 грн 48 коп., та 468 921 грн 94 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
У процесі виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду 21 лютого 2014 року було реалізовано з прилюдних торів квартиру АДРЕСА_1 за ціною 256 790 грн.
 
Позивач зазначав, що прилюдні торги відбулись з порушенням вимог закону, оскільки положення статті 45 Закону України «Про іпотеку», у відповідності до яких було проведено прилюдні торги, не можуть бути застосовані у даному випадку, в силу відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або виконавчого напису нотаріуса. 
 
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати недійсними результати прилюдних торгів від 21 лютого 2014 року; визнати недійсними і скасувати акт державного виконавця ВДВС Львівського МУЮ про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником відділу 12 березня 2014 року та свідоцтво, видане 19 березня 2014 року Амбросійчуку Л. В. про право власності на спірне нерухоме майно; скасувати рішення Державного реєстратора про держану реєстрацію прав та їх обтяжень № 11733701 від 19 березня 2014 року. 
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених 21 лютого 2014 року Філією 14 ПП «Нива - В. Ш.» з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, оформлені протоколом про проведення прилюдних торгів № 1413719-15 від 21 лютого 2014 року. 
 
Визнано недійсним та скасовано акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником Сихівського ВДВС Львівського МУЮ 12 березня 2014 року.
 
Скасовано свідоцтво про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 19 березня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В.
 
У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при проведенні прилюдних торгів положення статті 45 Закону України «Про іпотеку» не підлягають застосуванню, оскільки за рішенням суду стягнено заборгованість за кредитним договором, спірне майно реалізовувалось на прилюдних торгах не як предмет іпотеки, а як арештоване майно у порядку виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, а тому й відсутні підстави для застосування під час їх проведення спеціальної норми закону. Оскільки державним виконавцем порушено порядок проведення прилюдних торгів з  реалізації нерухомого майна, то вони підлягають визнанню недійсними. Крім того, підлягають визнанню недійсними у відповідності до статей 203, 215 ЦПК України правовстановлюючі документи на спірну квартиру, оформлені за наслідками проведення прилюдних торгів. Вимоги про скасування рішення Державного реєстратора про держану реєстрацію прав та їх обтяжень є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду або інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно.
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року залишено без змін. 
 
Ухала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та визначено норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі № 6-174 цс 14, тому відсутні правові підстави для скасування судового рішення. 
 
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, головний державний виконавець Сихівського ВДВС м. Львова Батюк М.В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що реалізація нерухомого майна, яке є предметом іпотеки здійснюється на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. 
 
Відзив на касаційну скаргу не подано. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
05 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 липня 2008 року між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 89 300 доларів США зі сплатою 13,99 % річних та кінцевим терміном повернення до 02 липня 2028 року. 
 
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2011 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_13 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 330,01 доларів США, що еквівалентно 760 733 грн 48 коп., та 468 921 грн 94 коп.  
 
На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист. 
 
Постановою головного державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ від 4 березня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2011 року.
 
19 березня 2013 року складено акт опису та арешту майна.
 
Звіт про оцінку майна складено товариством з обмеженою відповідальністю «Лібра-ВР» 02 липня 2013 року та встановлено початкову ціну арештованого майна на рівні 317 025 грн. 
 
23 грудня 2013 року між Сихівським ВДВС Львівського МУЮ та філією № 14 ПП «Нива - В. Ш.» укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. 
 
Прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 призначені на 21 січня 2014 року не відбулись у зв'язку із відсутністю купівельного попиту.
 
Згідно з актом державного виконавця про уцінку арештованого нерухомого майна від 29 січня 2014 року спірну квартиру уцінено на 19 %  та визначено ціну майна після уцінки  на рівні 256 790 грн. 
 
Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, повторні прилюдні торги відбулись 21 лютого 2014 року, у торгах взяв участь один учасник - ОСОБА_3, що запропонував ціну за спірну квартиру у розмірі 256 790 грн і його визнано переможцем торгів.
 
12 березня 2014 року державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ складено акт про реалізацію арештованого нерухомого майна. 
 
19 березня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса,  проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. 
 
Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджено права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
 
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
 
Главою 4 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Зокрема, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
 
Стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
 
Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. 
 
Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого судового рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.
 
Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.
 
Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. 
 
Оскільки статтею 575 Цивільного кодексу України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28 цс 15 та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-2636 цс16.
 
Апеляційний суд посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 26 листопада 2014 року № 6-174 цс 14, про те, що за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не може застосовуватись Закон України «Про іпотеку», зокрема, стаття 45, якою передбачено можливість проведення прилюдних торгів за участі одного учасника. При цьому, апеляційний суд не звернув уваги на те, що таку правову позицію змінено постановою Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6‑28 цс 15. 
 
Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що до спірних правовідносин норми Закону України «Про іпотеку» не застосовуються. Це призвело до неправильного вирішення справи по суті, що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у позові. 
 
Відповідно до частини першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Батюк Мар’яни Василівни задовольнити.
 
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2016 року скасувати. 
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного підприємства «Нива - В. Ш.», Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук ЛіліїВолодимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_13, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та результатів їх проведення недійсними, відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова судовий збір у розмірі 3 054 (три тисячі п'ятдесят чотири) грн 70 коп.
 
Стягнути з ОСОБА_1 по 60 (шістдесят) грн 90 коп. на користь кожного: ОСОБА_3, приватне підприємство «Нива - В. Ш.», публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                           О. В. Білоконь

                                                                                                      Є.В. Синельников

                                                                                                      С. Ф. Хопта

                                                                                                      Ю. В. Черняк