Постанова
Іменем України 
21 лютого 2018 року
м. Київ
справа № 688/3109/16-ц
провадження № 61-1581св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого: Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
особи, яка подали касаційні скарги – ОСОБА_1 , Менський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,
заінтересована особа – Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницької області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року у складі судді: Березової І. О. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року у складі суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І., 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року у справі № 688/3109/16-ц відкрито касаційне провадження.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 688/3109/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року справу № 688/3109/16-ц призначено до судового розгляду.
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Гроня О. В. Скарга мотивована тим, що 2 квітня 2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист №1-кп/688/46/14 про стягнення з нього коштів у сумі 933 грн 13 коп. 5 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 47772224. Всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови йому не надсилалася. 
 
Крім того, незаконними вважає постанови: від 15 червня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору; від 15 червня 2015 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; від 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника у сумі 1 076 грн 44 коп.; від 25 вересня 2015 року про закриття виконавчого провадження. Тому ОСОБА_1 просив суд скасувати вказані постанови.
 
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірними дії заступника начальника Менський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Гроня О. В., які полягають у винесенні постанов у виконавчому провадженні № 47772224: від 15 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору, від 15 червня 2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, від 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника у сумі 1 076 грн 44 коп.; у неповідомленні боржника ОСОБА_1 про винесення документів у виконавчому провадженні № 47772224. Скасовано постанови заступника начальника Менський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Гроня О. В. у виконавчому провадженні № 47772224: від 15 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору, від 15 червня 2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, від 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника у сумі 1 076 грн 44 коп. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
 
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 до відому не надсилалися, про винесення постанови останньому стало відомо у липні 2016 року. Необізнаність ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і надання йому строку для добровільного виконання позбавило його можливості виконати вирок суду в добровільному порядку, що відповідно є перешкодою для винесення постанов про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, про звернення стягнення на доходи боржника. Відмовляючи у скасуванні постанов про відкриття виконавчого провадження і закінчення виконавчого провадження, суди зробили висновок, що при винесенні цих постанов державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, Менський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» здійснено заходи примусового виконання рішення шляхом винесення постанови від 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника, яка була направлена для подальшого виконання до Менської виправної колонії № 91, а саме для здійснення відповідних відрахувань із заробітної плати боржника, який за вироком суду відбуває покарання. При відкритті виконавчого провадження, відділом державної виконавчої служби були понесені витрати за ведення, виготовлення, пересилання документів виконавчого провадження, а тому висновки суду щодо неправомірності винесення постанови від 15 червня 2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій суперечать Закону України «Про виконавче провадження».
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ОСОБА_1 просить змінити оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволення скарги та скасувати постанови від 5 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження та від 25 вересня 2015 року про закриття виконавчого провадження. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем під час винесення постанови про відкриття та закриття виконавчого провадження порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Держава Україна немає територіального розподілу провадження виконавчих проваджень за установами виконання покарань Державної пенітенціарної служби Україна, державний виконавець порушив підстави передачі виконавчого документа стягувачу.
 
У лютому та березні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що відсутність належного виконання посадовцями Менської виправної колонії № 91 процесуальних рішень державного виконавця не може бути виправданням скоєння ним порушень законодавства України. Крім того, всі наведені у касаційній скарзі Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області доводи вже були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій.
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 подав доповнення до касаційної скарги, в яких просить задовольнити вимоги касаційної скарги без передачі справи на новий розгляд.
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та погоджується із доводами касаційної скарги Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, з таких підстав.
 
Судами встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року, ОСОБА_1 засуджено за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, частиною другою статті 411 КК до 4 років позбавлення волі. 
 
2 квітня 2015 року на підставі вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2014 року було видано виконавчий лист № 1-кп/688/46/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 вартість відновлювальних робіт пошкодженого озброєння у сумі 933 грн 13 коп., в якому зазначено назву і місце знаходження ув`язнення - Менська виправна колонія № 91, смт Макошине Менського району Чернігівської області. По цьому виконавчому листу було відкрито виконавче провадження № 74442224.
 
Заступником начальника відділу ДВС Менського районного управління юстиції у Чернігівській області Гронь О.М. винесено постанови: 5 червня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 47772224; 15 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору у сумі 93 грн 31 коп.; 15 червня 2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи ОСОБА_2 ; 25 вересня 2015 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з вибуттям боржника з Менської виправної колонії у м. Шепетівка Хмельницької області.
 
Згідно письмової відповіді від Менської виправної колонії № 91 УДПС України в Чернігівській області від 29 березня 2016 року № 5/1287 16 липня 2015 року до установи надійшла постанова ВП № 47772224 від 16 червня 2015 року на суму 933 грн 13 коп. на користь в/ч НОМЕР_1 , за вихідним № 5065 від 18 серпня 2015 року ця постанова була направлена до відділу ДВС Менського РУЮ у зв`язку зі звільненням засудженого з установи.
 
У частині першій статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. 
 
Згідно частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
 
Як свідчить тлумачення частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) При презумпція повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику за місцем відбування покарання до Менської ВК № 91 30 червня 2015 року за вихідним № 03-43/4020. За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про виконавче провадження і погоджується із доводами Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про те, що будучи належним чином повідомленим про виконавче провадження, боржник у добровільному порядку не виконав рішення у зв`язку із чим державний виконавець розпочав примусове виконання рішення.
 
Таким чином державним виконавцем вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання рішення. Тому при винесенні постанов від 15 червня 2015 року про стягнення виконавчого збору у сумі 93 грн 31 коп.; від 15 червня 2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; від 16 червня 2015 року про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
У зв`язку з наведеним, касаційну скаргу Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області слід задовольнити. Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року скасувати. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 409, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Касаційну скаргу Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області задовольнити.
 
Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року скасувати.
 
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця відмовити.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року та ухвала апеляційного суду Хмельницької області від 21 листопада 2016 року втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                           В. І. Журавель
 
                                                                                       В. І. Крат
 
                                                                                       В. П. Курило