ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

27 квітня 2018 року 
справа №813/1688/17
адміністративне провадження №К/9901/3873/17

Верховний Суд у складі колегії суддівКасаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року у складі судді Брильовського Р.М. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року у складі колегії суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я., Довгополова О.М. у справі №813/1688/17 за позовом Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року Українсько-німецьке спільне підприємство «Львів-Трейдінг» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 листопада 2016 року № 0004554000.

Позовна заява мотивована тим, що за операціями з реалізації підакцизних товарів через магазини безмитної торгівлі акцизний податок не сплачується, а відтак у позивача відсутній обов'язок подавати податкові декларації з цього податку. Відсутність вказаного обов'язку також підтверджується індивідуальною податковою консультацією. 
22 червня 2017 року Львівський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року, адміністративний позов задовольнив у повному обсязі, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення відповідача від 30 листопада 2016 року № 0004554000.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є платником акцизного податку, а тому у нього не виникає обов'язку складати та подавати податкові декларації з акцизного податку.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач на підставі пункту 49.2^1 статті 49 Податкового кодексу України повинен був подавати декларації з акцизного податку, позаяк він мав діючи ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією. 

Від позивача відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що за наслідками проведеної 30 листопада 2016 року камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з акцизного податку, оформленої актом №14229/26-58-40-30/14287844, відповідач 30 листопада 2016 року прийняв податкове повідомлення-рішення №0004554000, яким застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 2380,00 грн.

Відповідач дійшов до висновку про те, що позивач порушив пункт 49.18 статті 49 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій з акцизного податку за березень-грудень 2015 року, січень-квітень 2016 року.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне. 

Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 213.2.1 пункту 213.2 статті 213 Податкового кодексу України до операцій з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню віднесено вивезення (експорту) підакцизних товарів (продукції) платником податку за межі митної території України.
Товари (продукція) вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою митною декларацією, у тому числі, якщо відвантаження відбулося у звітному періоді, а вивезення (експортування) - у наступному звітному періоді і на дату подання декларації з акцизного податку за звітний місяць наявна така митна декларація. 

У підпункті 213.3.3 пункту 213.3 статті 213 Податкового кодексу України вказано, що звільняються від оподаткування наступні операції з підакцизними товарами: ввезення підакцизних товарів (продукції) з-за меж митної території України на митну територію України, якщо при цьому згідно із законом не справляється податок на додану вартість у зв'язку з розміщенням товарів (продукції) у митних режимах: реімпорту, транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування, відмови на користь держави.

Частина 1 статті 140 Митного кодексу України передбачає, що безмитна торгівля - це митний режим, відповідно до якого товари, не призначені для вільного обігу на митній території України, знаходяться та реалізуються для вивезення за межі митної території України під митним контролем у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, відкритих для міжнародного сполучення, та на повітряних, водних або залізничних транспортних засобах комерційного призначення, що виконують міжнародні рейси, з умовним звільненням від оподаткування митними платежами, установленими на імпорт та експорт таких товарів, та без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, у тому числі видів контролю, зазначених у частині першій статті 319 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 141 Митного кодексу України у митний режим безмитної торгівлі поміщуються іноземні та українські товари, які ввозяться з-за меж митної території України або вивозяться з митної території України.
Іноземні товари поміщуються у митний режим безмитної торгівлі з умовним звільненням від оподаткування митними платежами. 
Поміщення українських товарів у митний режим безмитної торгівлі для цілей оподаткування вважається експортом цих товарів.

Частинами 1, 2 статті 420 Митного кодексу України передбачено, що магазин безмитної торгівлі - це спеціалізований торговельний заклад, розташований у пункті пропуску через державний кордон України, відкритому для міжнародного сполучення, а також на повітряному або водному транспортному засобі комерційного призначення, що виконує міжнародні рейси, та призначений для реалізації товарів, поміщених у митний режим безмитної торгівлі.
Магазини безмитної торгівлі здійснюють продаж товарів громадянам, які виїжджають за межі митної території України, а також пасажирам міжнародних рейсів, які виконуються повітряними та водними транспортними засобами комерційного призначення, що експлуатуються резидентами. Реалізація магазинами безмитної торгівлі товарів, поміщених у митний режим безмитної торгівлі, підприємствам забороняється.

З огляду на викладене, позивач при реалізації підакцизних товарів через магазин безмитної торгівлі не є платником акцизного податку.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

У абзаці першому пункту 2 розділу І Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року № 14, вказано, що декларація складається та подається особами, визначеними статтею 212 розділу VI Кодексу як платники акцизного податку.

Таким чином, у позивача, який не є платником акцизного податку при реалізації підакцизних товарів через магазин безмитної торгівлі, відсутній обов'язок з подання декларацій з цього податку.  

Крім того, позиція про відсутність у позивача статусу платника акцизного податку та обов'язку подавати декларації з цього податку висловлена в індивідуальній податковій консультації від 13 червня 2017 року №602/ІПК/8/13-01-40-04-06, наданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області. 

Заявник касаційної скарги наполягає на тому, що позивач повинен подавати декларації з акцизного податку в силу положень пункту 49.2^1 статті 49 Податкового кодексу України, згідно з яким платники, визначені підпунктом 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу, а також платники, які мають діючі (у тому числі призупинені) ліцензії на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством, зобов'язані за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації незалежно від того, чи провадили такі платники господарську діяльність у звітному періоді.

Суд відхиляє вищезазначену позицію заявника касаційної скарги, оскільки вказане положення Податкового кодексу України поширюється на платників вказаного податку, проте позивач у спірних правовідносинах такого статусу не має.   

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року у справі №813/1688/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Р.Ф.Ханова

Судді:                                                                                           І.А. Васильєва

                                                                                          В.П.Юрченко